Справа № 686/31469/25
Провадження № 2/686/2742/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року Хмельницький міськрайонний суд 
Хмельницької області в складі:
головуючого-судді Мазурок О. В. 
при секретарі Колісник Л.В.
за участі представника відповідача Мороз Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди в розмірі 15 000 000,00 грн., завданої порушенням його права на справедливий суд внаслідок бездіяльності Державної казначейської служби України в порядку ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 23 та ст. 1167 і 1173 ЦК України та ст. 55, 56, ч. 9 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України.
На обґрунтування свого позову він вказав, що рішення суду в справі № 686/28905/23 не виконано до сьогоднішнього дня.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що стягнути 3 % річних та інфляційні втрати за прострочення виконання рішення суду слід не з дати набрання чинності рішенням суду першої інстанції у справі № 686/21941/15-ц, а з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа (частина четверта статті З Закону № 4901-VІ) і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення. Рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Вказане свідчить про те, що орган державної влади повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права. Встановлений частиною четвертою статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» строк перерахування коштів стягувану є імперативним, а його недодержання є порушенням гарантій держави щодо виконання судових рішень. Аналогічний висновок щодо тлумачення частини четвертої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», абзацу другого пункту 48 Порядку №845 викладений у Постановах Верховного Суду від 21 вересня 2018 року у справі N9826/7371/15, від 4 вересня 2020 року у справі N9640/5757/19, від 29 квітня 2021 року у справі №826/13511/17, постанові від 16 квітня 2020 року у справі №818/1814/17, від 3 лютого 2021 року у справі №812/413/18, від 21 лютого 2023 року у справі № 500/5748/21 (провадження № К/990/14036/22) і для відступу від них немає жодних правових підстав.
Зі змісту пункту 49 Порядку N845 випливає, що у разі необхідності у додаткових коштах понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає до Міністерства фінансів України пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України протягом 10 днів з дня надходження відповідних виконавчих документів для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету.
Приписи цього пункту вимагають направлення до Міністерства фінансів України пропозицій щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України після надходження кожного виконавчого документа від кожного стягувана, а тому належним доказом виконання зазначених приписів може бути лише відповідне звернення до Міністерства фінансів України, направлене із дотримання строку, встановленого Порядком N845.
У кожній справі необхідно встановлювати/перевіряти наявність/відсутність доказів, які б підтверджували/спростовували, що Казначейство у 10-денний строк з моменту надходження від стягувана виконавчого документу зверталося до Міністерства фінансів України з відповідними пропозиціями щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України у зв`язку з неможливістю здійснення безспірного списання коштів через їхню недостатність. Загальні листи Казначейства, адресовані з цього приводу Міністерству фінансів України, не є належними доказами своєчасного, протягом 10-денного терміну з дня надходження виконавчого документа на ім`я позивача, надання Казначейством пропозицій Мінфіну щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.
Крім цього, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», заява N218357/91, пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява №22774/93, пункт 66).
Державний орган не може довільно посилатись на брак коштів для оплати заборгованості, присудженої рішенням суду (рішення від 17 січня 2006 року у справі «Гордєєви і Гурбик проти України», заяви NN27370/03 і 30049/04, пункт 25).
Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу №1 (рішення від 29 червня 2004 року у справі «Войтенко проти України», заява №18966/02, пункт 53).
Відсутність коштів не є виправданням для держави в разі невиконання нею рішення суду або в разі значних затримок у виконанні такого рішення, що порушує право, гарантоване статтею 1 Першого протоколу (див. рішення у справі "Бурдов проти Росії", N 59498/00, пл. 35 та 40).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року у справі №750/1591/18-ц виклала правову позицію, за якою відповідно до прецедентної практики Європейською суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України (Постанова Верховного Суду від 9 листопада 2022 року у справі № 753/11909/21 (провадження N61-2624св22).
Моральна шкода, завдана позивачу, полягає у порушенні його права на справедливий суд. Моральна шкода за порушене право розрахована позивачем за його вільним волевиявленням з врахуванням рішень ЄСПЛ без будь-якої методики, оскільки така відсутня як в державі Україна, так і в інших тимчасових державах, та буде справедливою сатисфакцією за порушене його право на справедливий суд і ефективним юридичним захистом. Стягнення грошей в рахунок відшкодування моральної шкоди є одним із механізмів забезпечення реалізації права на справедливий суд, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.
Відшкодування моральної шкоди і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме ч. 1 ст. 23 і ст. 1173 ЦК України та ст.55, 56 та 129 і Конституції України.
Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто, можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено тією чи іншою нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.
Подібні правові висновки щодо застосування норм матеріального права (ч. 1 ст.23 ЦК України) зроблено в пунктах 49 та 92 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19), у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14- 261цс19), у Постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного Суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)), в Постановах ВС КЦС від 1 березня 2023 року у справі № 496/1691/19. та у справі №569/20510/19 від 16. 06. 2022. Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ (рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Новоселецький проти України» (Novoseletskiy v. Ukraine, заява № 47148/99).
Наслідком невиконання рішення суду є порушення його права на справедливий суд, адже виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. З мотивувальної частини рішення КСУ від 25.04.2012 №11- рп/2012), а невиконання судового рішення до сього дня є триваючим правопорушенням та триваючими правовідносинами до тих пір, поки судове рішення не буде виконане в порядку, передбаченому законом Факт, з якими закон пов`язує наявність підстави для відшкодування моральної шкоди, є порушення мого права на справедливий суд внаслідок невиконання рішення суду.
Позивач у цій справі прагне грошової компенсації за порушене право на справедливий суд в конкретний вимір часу (проміжок, строк).
Застосування ефективного способу захисту спричинює реальне поновлення порушеного права, а в разі неможливості вказаного - забезпечує отримання відповідного відшкодування (Постанова Великої Палати ВС від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19).
У постановах ВП ВС містяться висновки про те, що застосування судом того чи іншого способу захисту порушеного права у підсумку має приводити до повного відновлення або захисту порушеного права Позивача, не потребувати повторного звернення до суду; таке судове рішення має бути виконуваним і відповідати принципу процесуальної економії. Позивач у цій справі прагне грошової компенсації за порушене право на справедливий суд в конкретний вимір часу (строк, проміжок, період).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на її основі й повинні відповідати їй.
Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2024, справедливість це одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Суд здійснює розгляд справи з дотриманням принципу справедливості, забезпечуючи об`єктивність, неупередженість та рівність сторін, а також захист прав і законних інтересів учасників провадження.
Застосовуючи міжнародні договори України під час здійснення правосуддя, суди повинні враховувати, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права (частина перша статті 15 Закону № 1906-IV). Також згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди повинні застосовувати при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Враховуючи, що Україна визнає юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, то застосування судами цієї Конвенції має здійснюватись з обов`язковим урахуванням практики Європейського суду з прав людини не тільки щодо України, а й щодо інших держав.
У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»). Щодо розміру моральної шкоди: Ратифікувавши Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, передбачені Конвенцією (стаття 1 Конвенції). Конституційний Суд України послідовно дотримується своїх попередніх позицій щодо врахування приписів чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та практики тлумачення і застосування цих договорів міжнародними органами, юрисдикцію яких визнала Україна (абзац третій підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, абзац перший підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 24 квітня 2018 року № З-р/2018).
Згідно ст.15 Закону України, від 29.06.2004, № 1906-IV "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995 004) та практику Суду як джерело права. При цьому, відповідному застосуванню підлягають, як рішення Суду, ухвалені стосовно України, так і рішення, ухвалені стосовно інших держав.
ЄСПЛ призначає суми компенсації моральної шкоди не менше ніж 500 євро.
В своїй постанові від 10.04.2008 р. «Wasserman v. Russia» (N 2 №21071/05 (п.49) ЕСПЛ роз`яснює що «рівень компенсації не повинен бути нерозумним у порівнянні з сумами, які присуджуються Європейським Судом в подібних справах». Суд зобовязаний взяти до уваги постанову ЄСПЛ у справі Wasserman v. Russia (N 2) від 10.04.2008, в п. 72 котрого ЄСПЛ взяв до уваги тривалість виконавчого провадження (близько двох років), природу компенсації і той факт, що це друга скарга стосовно невиконання одного і того ж судового рішення, і присудив сплатити заявнику 4000 євро за завдану йому моральну шкоду, плюс суму будь-якого податку, яка підлягає сплаті з цієї суми. Тобто ЄСПЛ за триваюче правопорушення стягнув шкоду у вісім разів більшу ніж за первинний позов. ЄСПЛ сказав, що рішення суду про визнання порушення права без присудження компенсації не позбавляє статусу жертви. Євросуд нагадав: якщо держава визнала, що порушила гарантії конвенції, але не виплатила ніякої компенсації за моральну шкоду, то це свідчить про незабезпечення ефективного юридичного захисту в розумінні ст.13 конвенції /рішення від 22.10.2020 у справі «Roth v. Germany» ЄСПЛ виявив порушення стст.З, 13 конвенції та постановив виплатити П.Роту €12тис. /. Рішення ЄСПЛ мають обов`язкову силу відповідно до ст.46 Конвенції. Суд, роблячи власне тлумачення щодо обсягу та значення висновків ЄСПЛ, вийде за межі свободи розсуду та повноважень і спотворить висновки рішення ЄСПЛ.
Позов про відшкодування моральної шкоди направлений, в тому числі, і на зменшення питомої ваги вказаних правопорушень та справ проти держави Україна взагалі, оскільки відшкодування державою Україна шкоди, завданої її посадовими чи службовими особами, дасть можливість говорити про встановлення ефективних запобіжників від таких порушень. Невиконання рішення суду, яке винесено іменем України, самою ж державою, є доволі небезпечним явищем, оскільки створює в громадян держави уявлення про тотальну безкарність і наскрізь корумповану систему державної влади, та створює передумови для сумніву в існуванні її інституцій та її самої. В ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зазначено: виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист. ЄСПЛ обстоює правову позицію про те, що право на справедливий суд є примарним, якщо судове рішення є невиконаним.
Несвоєчасне виконання Рішення суду породжує черговий щомісячний спір в порядку ст. 625 ЦК України та ще один в порядку ч. 1 ст. 23 та ст. 1173 ЦК України. Заходів досудового врегулювання суперечки між сторонами не вживалося, оскільки законом та домовленістю такий обов`язок не передбачено; заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не вживалися; позивачем іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав та за той самий строк (період, проміжок) час не подавалося. Витрати, які будуть понесені-проїзд на здачу позову до суду у маршрутці №30 по п`ятнадцять гривень=30 гривень, витрати часу-дві години вартістю один мільйон гривень кожна на написання тексту позовної заяви, одну годину часу на проїзд до суду, одну годину часу на проїзд з суду до дому, витрати паперу, електроенергії, картриджу-до двадцяти гривень. Витрачено на правову допомогу написанні даного позову-десять тисяч гривень 00 копійок. На написання апеляційно скарги буде витрачено 2 години часу вартістю один мільйон гривень кожна, на правову допомогу-десять тисяч гривень, на проїзд до суду і з суду-30 гривень, витрати паперу, електроенергії, картриджу-до двадцяти гривень. На написання касаційної скарги буде витрачено дві години часу вартістю один мільйон гривень кожна, на правову допомогу- десять тисяч гривень, поштові витрати в межах до пятидесяти гривень, витрати паперу електроенергії, картриджу-до двадцяти гривень.
Позивач в позовній заяві вказав про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.
Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Направила до суду відзив на позовну заяву в якому вказала, що 12.02.2024 Хмельницький міськрайонний суд Хмельницький області розглянувши цивільну справу №686/28905/23 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Радгосп «Лісовогринівецький» про стягнення заробітної плати. Вирішив стягнути з Державного підприємства Радгосп «Лісовогринівецький» невиплачену заробітну плату у розмірі 128 443,03 грн на користь ОСОБА_1 та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 34 940,88 гривень. 06.06.2024 Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області видав виконавчий лист по справі №686/28905/23. 04.07.2025 надійшла заява ОСОБА_1 з пакетом документів до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області (далі — Головне управління Казначейства). На виконання пп. 3 п. 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 (далі – Порядок виконання рішень) Головне управління Казначейства листом від 11.07.2025 № 04-17-10/4737 повернуло без виконання виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.06.2024 по справі №686/28905/23 ОСОБА_1 (копія листа додається). 07.08.2025 надійшла повторна заява ОСОБА_1 з пакетом документів до Головного управління Казначейства. На виконання пп. 3 п. 9 Порядку виконання рішень Головне управління Казначейства листом від 22.08.2025 № 04-17-10/5858 повернуло без виконання виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.06.2024 по справі №686/28905/23 ОСОБА_1 (копія листа додається). У листі від 22.08.2025 № 04-17-10/5858 було роз`яснено, що для виконання виконавчого листа по справі №686/28905/23 стягувачу необхідно звернутись до органів державної виконавчої служби відповідно до ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Органи державної виконавчої служби у разі неможливості виконання виконавчого документа зобов`язані направити його до Державної казначейської служби України для його виконання за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Повідомляємо, що органами ДВС було передано на виконання до Казначейства виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.06.2024 по справі №686/28905/23 та з 08.09.2025 року даний виконавчий лист обліковується у Казначействі за бюджетною програмою за КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» (далі – бюджетна програма) за другою чергою погашення заборгованості . Виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду від 06.06.2024 по справі №686/28905/23 на дату подання відзиву не виконано. Виконавчий лист від 06.06.2024 по справі №686/28905/23 підлягає виконанню за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» . Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» обсяг коштів не дозволяє Державній казначейській службі України здійснити у поточному році погашення заборгованості за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040. бюджетних призначень за бюджетною програмою за КПКВК 3504040 повідомляє, що Законами України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та «Про Державний бюджет України на 2025 рік» затверджено бюджетні призначення за КПКВК 3504040 у сумі по 100 000,0 тис. гривень . Порядок внесення змін до закону про Державний бюджет України, зокрема в частині визначення чіткого переліку умов внесення змін, визначено статтею 52 Бюджетного кодексу України. Отже, питання збільшення бюджетних призначень Державній казначейській службі України для відшкодування шкоди і виконання судових рішень може бути розглянуто виходячи з можливостей дохідної частини державного бюджету. Відповіді Міністерства фінансів України від 22.07.2025 №16110-18-5/20513, №16110-18-5/26957 від 22.09.2025, №16110-18-5/30785 від 27.10.2025 (копії листів додаються). Слід зазначити, що відповідно до постанов Верховного Суду від 30.04.2020 по справі №804/2076/17 та від 12.02.2020 по справі 826/17656/16: «Сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи». Аналогічні позиції містяться в постановах Верховного Суду від 06.11.2019 по справі №803/1449/16 та від 15.05.2019 по справі №688/4324/16-а. Повідомляємо про те, що виконання рішення поза чергою є неможливим, оскільки це призведе до перевищення повноважень працівників Казначейства та порушення принципу рівності стягувачів перед законом, адже будуть порушені права осіб, які подали виконавчі листи до Казначейства раніше, ніж позивач. Також, законодавством України не передбачено будь-яких виключень, які можуть вплинути на зміну черговості при виконанні виконавчих документів у таких категоріях справ. Отже, Державною казначейською службою України вжито всіх передбачених законодавством заходів, спрямованих на виконання рішення суду по справі №686/28905/23, що свідчить про відсутність бездіяльності Державної казначейської служби України. Позивач не довів факту завдання Казначейством моральної шкоди, а саме наявності протиправних дій чи бездіяльності її посадових осіб і причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та завданою моральною шкодою.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що рішенням Хмельницький міськрайонний суд Хмельницький області від 12.02.2024 року по справі №686/28905/23 задоволено позов ОСОБА_1 до Державного підприємства Радгосп «Лісовогринівецький» про стягнення заробітної плати та стягнуто з Державного підприємства Радгосп «Лісовогринівецький» невиплачену заробітну у розмірі 128 443,03 грн на користь ОСОБА_1 та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 34 940,88 гривень. Рішення суду набрало законної сили 15.03.2024 року. Виконавчий лист видано позивачу 06.06.2024 року.
04.07.2025 позивач ОСОБА_1 направив заяву з пакетом документів до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області.
На виконання пп. 3 п. 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 Головне управління Казначейства листом від 11.07.2025 № 04-17-10/4737 повернуло без виконання виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.06.2024 по справі №686/28905/23 ОСОБА_1 
07.08.2025 позивач повторно направив заяву з пакетом документів до Головного
управління Казначейства.
На виконання пп. 3 п. 9 Порядку виконання рішень Головне управління Казначейства
листом від 22.08.2025 № 04-17-10/5858 повернуло без виконання виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.06.2024 по справі №686/28905/23 ОСОБА_1 . 
У листі від 22.08.2025 № 04-17-10/5858 було роз`яснено, що для виконання виконавчого листа по справі №686/28905/23 стягувачу необхідно звернутись до органів державної виконавчої служби відповідно до ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Органи державної виконавчої служби у разі неможливості виконання виконавчого документа зобов`язані направити його до Державної казначейської служби України для його виконання за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Органами ДВС було передано на виконання до Казначейства виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.06.2024 по справі №686/28905/23 та з 08.09.2025 року даний виконавчий лист обліковується у Казначействі за бюджетною програмою за КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» за другою чергою погашення заборгованості.
Виконавчий лист від 06.06.2024 по справі №686/28905/23 підлягає виконанню за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» .
Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» обсяг
коштів не дозволяє Державній казначейській службі України здійснити у поточному році погашення заборгованості за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» за всіма рішеннями судів, гарантованих державою. Строки погашення заборгованості за такими рішеннями залежать від суми коштів, встановленої у законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Згідно абзацу другого підпункту 1 пункту 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України та пункту 3 Порядку, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України, зокрема, за черговістю надходження таких рішень.
Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», заборгованість погашається в такій черговості: - у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; - у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; - у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.
Міністерство фінансів України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову і бюджетну політику; відповідає за складання проекту закону про Державний бюджет України; визначає основні організаційно-методичні засади бюджетного планування; складає розпис Державного бюджету України згідно з бюджетними призначеннями та вносить зміни до нього.
Пунктом 49 Порядку виконання рішень, передбачено, що у разі, коли для здійснення
безспірного списання коштів державного бюджету необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» за КПКВК 3504040 передбачено 100,00 млн грн, в тому числі на оплату послуг поштового зв`язку за пересилання коштів на виконання рішень суду 0,3 млн гривень.
Відповідно до Порядку виконання рішень Казначейство постійно звертається до Міністерства фінансів України із пропозиціями щодо необхідності визначення у Законі про Державний бюджет України достатнього обсягу коштів за бюджетною програмою, що дозволило б виконувати судові рішення, гарантовані державою, у встановлені законом строки.
Звернення Казначейства до Міністерства фінансів України підтверджується листами № 5-05-05/20345 від 16.09.2025, №5-05-1-05/21236 від 26.09.2025, №5- 05-1-05/22047 від 06.10.2025, №5-05-1-05/22882 від 16.10.2025, №5-05-1- 05/23621 від 27.10.2025, №5-05-1-05/24353 від 05.11.2025, №5-05-1-05/25512 від 18.11.2025.
Міністерство фінансів України за розглядом листів Казначейства щодо збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою за КПКВК 3504040 повідомляє, що Законами України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та «Про Державний бюджет України на 2025 рік» затверджено бюджетні призначення за КПКВК 3504040 у сумі по 100 000,0 тис. гривень.
Порядок внесення змін до закону про Державний бюджет України, зокрема в частині
визначення чіткого переліку умов внесення змін, визначено статтею 52 Бюджетного кодексу України.
Отже, питання збільшення бюджетних призначень Державній казначейській службі
України для відшкодування шкоди і виконання судових рішень може бути розглянуто виходячи з можливостей дохідної частини державного бюджету.
Відповіді Міністерства фінансів України від 22.07.2025 №16110-18-5/20513, №16110-18-5/26957 від 22.09.2025, №16110-18-5/30785 від 27.10.2025.
Відповідно до постанов Верховного Суду від 30.04.2020 по справі №804/2076/17 та від 12.02.2020 по справі 826/17656/16: «Сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи». Аналогічні позиції містяться в постановах Верховного Суду від 06.11.2019 по справі №803/1449/16 та від 15.05.2019 по справі №688/4324/16-а.
Виконання рішення поза чергою є неможливим, оскільки це призведе до перевищення повноважень працівників Казначейства та порушення принципу рівності стягувачів перед законом, адже будуть порушені права осіб, які подали виконавчі листи до Казначейства раніше, ніж позивач. Також, законодавством України не передбачено будь-яких виключень, які можуть вплинути на зміну черговості при виконанні виконавчих документів у таких категоріях справ.
Отже, Державною казначейською службою України вжито всіх передбачених законодавством заходів, спрямованих на виконання рішення суду по справі №686/28905/23, що свідчить про відсутність бездіяльності Державної казначейської служби України.
Моральна шкода позивачем ніяк не обґрунтована та документально не підтверджена. Позивачем не доведено розмір шкоди та причинний зв`язок цієї шкоди з діями відповідача.
Позивачем не надано договір про надання правової допомоги, докумети, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням допомоги, оформленні у встановленому законом порядку.
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідно до частини другої статті 30 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Згідно положень ч. 4 ст. 58 ЦПК України, держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправні діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд з`ясовує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру.
В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки, що призвела до заподіяння шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Згідно правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду від 30.04.2020 по справі № 804/2076/17 зазначено, що сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати своє повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Позивачем не зазначено, в чому саме полягає незаконність дій чи бездіяльність Держави України, представник Державна казначейська служба України та заподіяння такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди позивачу.
За таких підстав, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у зв`язку із відмовою у позові слід покласти на позивача.
Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 30, 48, 76, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 23, 48, 170, 1173 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд - 
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги .
Позивач: ОСОБА_1 , проживає в АДРЕСА_1 
Відповідач: Держава Україна, представник - Державна казначейська служба України, 01601, м. Київ вул.. Бастіонна, 6, ЄДРПОУ 37567646.
Повний текст рішення складено 06.04.2026 року. 

Суддя: