ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/15943/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року (суддя Озерянська С.І.) в адміністративній справі №160/15943/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 11.12.2024 року №047150029639 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 13.03.1995 року по 01.10.2019 року згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , періоди роботи з 16.07.1990 року по 22.09.1990 року згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії з урахуванням висновків суду. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.12.2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою для призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 11.12.2024 року №047150029639 відмовлено у призначенні пенсії, оскільки відповідач до його страхового стажу не зарахував період –роботи з 16.07.1990 року по 22.09.1990 року, оскільки не зазначено дату наказу про прийняття на роботу та періоди роботи з 13.03.1995 року по 01.10.2019 року, згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 11.12.2024 року №047150029639 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 16.07.1990 року по 22.09.1990 року, з 13.03.1995 року по 31.12.1998 року, з 11.04.2002 року по 12.04.2002 року, з 17.07.2002 року по 31.07.2002 року, з 24.09.2003 року по 30.09.2003 року, з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року, з 01.04.2007 року по 19.04.2007 року, періоди виплати допомоги по безробіттю з 03.05.2007 року по 30.08.2007 року, з 15.07.2008 року по 11.03.2009 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.12.2024 року про призначення пенсії за віком з урахуванням зарахованих до страхового стажу періодів. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволені позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник посилається що до страхового стажу позивача не зараховано: періоди роботи, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка (для зарахування трудової книжки необхідно надати уточнюючу довідку з першого місця роботи); періоди роботи з 16.07.1990 р. по 22.09.1990 р. згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки дата наказу про прийняття на роботу не зазначено; період роботи з 1982 р. по 1983 р. та з 1991 р. по 1995 р., згідно записів трудової книжки колгоспа № НОМЕР_3 , оскільки дані про роботу в колгоспі внесено з порушенням вимог Постанови РМ СРСР № 310 від 21.05.1975р. «Про трудові книжки колгоспників», зокрема, згідно п. 6 якої визначено, що усі записи в трудовій книжці колгоспника засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою, разом з тим печатки проставлено не на усіх записах. Дані періоди зараховано згідно архівної довідки № 156/к-119/01-25 від 10.04.2024 р. Оскільки у позивача відсутній достатній страховий стаж, останньому промірно відмовлено у призначені пенсії. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , 04.12.2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Заяву позивача про призначення пенсії за віком розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та прийнято рішення від 11.12.2024 року №047150029639, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
У рішенні зазначено, що вік заявника 60 років, страховий стаж становить 19 років 4 місяці 14 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка. Для зарахування трудової книжки необхідно надати уточнюючу довідку з першого місця роботи; періоди роботи з 16.07.1990 р. по 22.09.1990 р. згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки дата наказу про прийняття на роботу не зазначено: період роботи з 1982 р. по 1983 р. та з 1991 р. по 1995 р., згідно записів трудової книжки колгоспника № НОМЕР_3 , оскільки дані про роботу в колгоспі внесено з порушенням вимог Постанови РМ СРСР № 310 від 21.05.1975р. “Про трудові книжки колгоспників”, зокрема, згідно п. 6 якої визначено, то усі записи в трудовій книжці колгоспника засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою, разом з тим печатки проставлено не на усіх записах. Дані періоди зараховано згідно архівної довідки № 156/к-119/01-25 від 10.04.2024 р. 
Позивач, вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії за віком, дії щодо незарахування окремих періодів до страхового стажу, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне. 
Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано нормами Конституції України, Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами частини 4 статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до статті 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (Інструкція №162).
Відповідно до пунктів 2.2., 2.3. Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні -у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Записи виконуються арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Наприклад, якщо робітника або службовця прийнято на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 р.) записується: "1984.05.01", у трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.: "05.01.84". 
Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.
Відповідно до п. 2.11 та 2.12 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. 
Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. 
В подальшому наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 затверджена нова Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (Інструкція №58).
До трудової книжки вносяться, зокрема: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення (п. 2.2. Інструкції №58).
За вимогами пунктів 2.3., 2.4. Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших-документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Отже, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній застосовуються норми Порядку №637 щодо підтвердження трудового стажу.
В даному випадку, позивачем були надані трудові книжки, видані на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 03.07.1985 року та серії НОМЕР_1 від 01.02.1996 року.
Позивачу було відмовлено, зокрема зараховувати до страхового стажу періоди роботи, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 . оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка. Для зарахування трудової книжки необхідно надати уточнюючу довідку з першого місця роботи; періоди роботи з 16.07.1990 р. по 22.09.1990 р. згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки дата наказу про прийняття на роботу не зазначена. 
Відповідно до форми РС-право позивачу не було враховано періоди роботи з 16.07.1990 року по 22.09.1990 року, з 13.03.1995 року по 31.12.1998 року, з 11.04.2002 року по 12.04.2002 року, з 17.07.2002 року по 31.07.2002 року, з 24.09.2003 року по 30.09.2003 року, з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року, з 01.04.2007 року по 19.04.2007 року, періоди виплати допомоги по беробіттю з 03.05.2007 року по 30.08.2007 року, з 15.07.2008 року по 11.03.2009 року. 
В свою чергу з протоколу форми рс-право вбачається, що позивачу до страхового стажу враховано період роботи з 17.11.2017 року по 01.10.2019 року. 
Слід зазначити, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а, від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Водночас, за змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є уповноважений орган.
За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 р. у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Поряд із цим особа не може відповідати за правильність та повноту оформлення її трудової книжки та бухгалтерських документів уповноваженою особою і, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини уповноваженого органу не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах або обрахунку страхового стажу.
Висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 р. по справі №687/975/17.
Варто звернути увагу, що наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу. 
Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17.
При цьому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 “Про трудові книжки працівників” відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи стосовно якої її оформлено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Таким чином, здійснення записів у трудовій книжці та їх належне оформлення законодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе не вчинення такого запису або його неналежне оформлення не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судому постановах від 02 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 26 червня 2019 року у справі №423/3762/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №683/737/17, від 09 серпня 2019 у справі №654/890/17, від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.
Так, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Варто звернути увагу, що наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу. 
Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17.
Так, підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а.
Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а, від 23 жовтня 2019 року у справі №263/3783/17, від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 20 січня 2021 року у справі №588/647/17, від 18 листопада 2022 року у справі №560/3734/22 та інших. 
Окрім того, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а та від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а.
В той же час, відповідачем не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивача, натомість відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача.
Таким чином, відсутність печатки підприємства та підпису відповідальної особи за видачу трудової книжки не перешкоджає встановленню факту та періодів роботи позивача. 
В свою чергу з протоколу форми рс-право вбачається, що позивачу до страхового стажу враховано період роботи з 17.11.2017 року по 01.10.2019 року. 
За таких обставин відповідачем протиправно не зараховано спірні періоди роботи позивача до страхового стажу, про що вірно зазначив суд першої інстанції.
При цьому належним способом відновлення порушених прав позивача є саме зобов`язання пенсійний орган зарахувати такі періоди до страхового стажу та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, що в свою чергу не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача. 
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Ю. В. Дурасова