Справа №463/948/26
Провадження №1-кп/463/344/26

В И Р О К
іменем України

26 березня 2026 року Личаківський районний суд м.Львова 
в складі: головуючогосудді ОСОБА_1 
з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисника ОСОБА_5 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62025080100005863 від 23.08.2025 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гаї Бродівського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, одруженого, маючого на утриманні дитину 2020 року народження, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-
встановив:

відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2022 №239, молодшого сержанта ОСОБА_4 , призваного під час мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 30.11.2022 зараховано в списки особового складу частини, на всі види забезпечення, на котлове забезпечення, на грошове забезпечення, призначено на посаду сержанта резерву 46 запасної роти та з 30.11.2022 вважати, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов?язків.
Молодший сержант ОСОБА_4 під час проходження військової служби за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 у порушення вимог ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи наміру назавжди ухилитись від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, 30.06.2025 самовільно залишив тривалістю понад три доби військову частину НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 до 16.12.2025, коли прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, що за адресою: м.Львів, вул.М.Кривоновса, 6.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю і пояснив, що у зв`язку з сімейними обставинами був змушений самовільно залишити місце служби. У вчиненому обвинувачений розкаявся і просить суворо його не карати.
Оскільки учасники судового провадження визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому, судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи викладене вище, суд, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії ОСОБА_4 за ч.5 ст.407 КК України – самовільне залишення військової частини тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану - кваліфіковано правильно.
При призначенні покарання суд керується наступним. 
Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. 
Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів. 
Особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання – щире каяття у вчиненому, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважає за необхідне, з врахуванням думки прокурора, призначити покарання в межах санкції ч.5 ст.407 КК України.
Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд, – 

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. 
Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 рахувати з часу фактичного затримання – 16 грудня 2025 року.
Запобіжний захід ОСОБА_4 – тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишити без змін.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга через суд першої інстанції до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1