ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/28688/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року (суддя Турлакова Н.В.) у справі № 160/28688/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просив:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.08.2025 року № 047050033212 щодо відмови в призначені позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 06.06.2023 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 06.06.2023 року. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протиправне рішення пенсійного органу порушує право позивача на пенсійне забезпечення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії позивачу від 28.08.2025 року № 047050033212;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 06.06.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Судом першої інстанції зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Суд з`ясував, що позивачем при звернені до пенсійного органу були надані довідки № 76100/80 від 01.02.2023; № 76100/81 від 01.02.2023; № 986 від 27.12.2022.
Суд врахував, що Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 0440/6809/18 
дійшов висновку про можливість застосування названих загальних принципів ("Намібійські винятки"), сформульованих в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивачів на соціальний захист та гарантованих їм прав на пенсійне забезпечення. Отже, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних у первинних документах про пільговість стажу роботи на посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві. Відтак, неможливість пенсійного органу здійснити перевірку достовірності відомостей, зазначених в довідках, виданих органами, які перебувають на тимчасово окупованих територіях не може бути підставою для позбавлення особи права на призначення пенсії. Наведені обставини свідчать про недотримання відповідачем вимог пункту 4.7 Порядку № 22-1 щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих йому документів для призначення пенсії."
Суд з`ясував, що за змістом диплому позивач навчався у Донецькому політехнічному інституті, а саме вступив у 1983 році та закінчив навчання в 1990 році.
Згідно копії військового квитка позивач проходив службу з 10.11.84 року по 4.11.1986 рік.
Оскільки період строкової служби позивача припадає на період його навчання, саме проходження військової служби призвело до збільшення строку навчання.
Таким чином, суд погодився, що період навчання позивача перетинається з військовою службою, однак суд вказав, що переривання навчання та проходження строкової служби не є підставою для не врахування позивачу періоду навчання до страхового стажу.
Суд встановив, що позивачем було надано копію трудової книжки Республіка Болгарія № НОМЕР_1 на " ОСОБА_2 " серія НОМЕР_2 від 29.03.2010 р., згідно записів якої останній працював на "Промет Стиил" АД София на посаді головного інженера з 29.03.2010 по 15.02.2013.
Суд врахував, що відносини у сфері пенсійного забезпечення між Україною та Республікою Болгарії регулюються Договором між Україною та Республікою Болгарії про соціальне забезпечення від 04.09.2001, який набрав чинності з 1 квітня 2003 р.
Суд дослідив, що норма міжнародного договору прямо зобов`язує органи Пенсійного фонду України зараховувати періоди трудової діяльності, набуті на території Болгарії, у разі відсутності їхнього дублювання з українським стажем, що підтверджено матеріалами справи.
Суд звернув увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
За цих обставин, суд дійшов висновку про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.08.2025 року № 047050033212 про відмову у призначенні пенсії позивачу.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що спірне рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії є правомірним через відсутність у позивача станом на 06.06.2023 року необхідного пільгового та страхового стажу. Вважає, що страховий стаж позивача складає 13 років 9 місяців 26 днів, в тому числі пільговий стаж за Списком №1 складає 1 рік 11 місяців 7 днів. Вважає, що позивачу правомірно не зараховано до страхового стажу період навчання за дипломом НОМЕР_3 від 27.06.1990, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби. Зауважує, що будь-які довідки, виготовлені або видані підприємствами, установами і організаціями на тимчасово окупованій території не підлягають розгляду, а тому довідки надані до заяви про призначення пенсії пенсійний органом правомірно не взято до розгляду. Вказує, що також правомірно не взято до розгляду трудову книжку №1056 від 29.03.2010, адже бланк книжки виготовлено в іншій державі, а ПІБ не відповідає паспортним даним заявника. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.
Відповідачем на адресу позивача направлено лист про надання відповіді від 24.08.2023 в якому зазначено, що надані документи на призначення пенсії за віком на пільгових умовах повернуті без розгляду.
На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року у справі № 160/33828/23, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянуто заяву позивача від 06.06.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 28.08.2025 року № 047050033212 про відмову у призначенні пенсії, позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу станом на 06.06.2023.
Так, в рішенні від 28.08.2025 року № 047050033212 зазначено зокрема наступне.
"Додатково повідомляємо про результати розгляду документів:
1) страховий стаж становить 13 років 9 місяців 26 днів, в тому числі пільговий стаж за списком 1 складає 1 рік 11 місяців 7 днів;
2) відповідно до п. 20 Постанови КМУ від 12.08.93 № 637, у разі коли підприємства, установи, організації або їх правозаступники розміщуються на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За даними реєстру пільговий стаж за списком 1 складає 1 рік 11 місяців 7 днів;
3) не враховано до страхового стажу період навчання у Донецькому політехнічному інституті за дипломом НОМЕР_3 від 27.06.90, оскільки період навчання перетинається з періодом проходженням військової служби;
4) Законом України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон № 1207) визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на тимчасово окупованій території.
Відповідно до пункту 2 Закону № 1207-VII, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Відповідно до пункту 3 Закону № 1207-VII, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків.
Враховуючи наведене, будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені або видані органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями на тимчасово окупованій території, не підлягають розгляду та виконанню.
Тому не взято до розгляду долучені до заяви довідки:
-довідка № 76100/80 від 01.02.2023 видана Обществом с ограниченной ответственностью Южный горно-металлургический комплекс Донецк;
-довідка № 76100/81 від 01.02.2023 видана Обществом с ограниченной ответственностью Южный горно-металлургический комплекс Донецк;
-довідка № 986 від 27.12.2022 видана Обществом с ограниченной ответственностью Южный горно-металлургический комплекс филиал № 3 Макеевский металлургический завод;
5) не взято до розгляду трудову книжку № 1056 від 29.03.2010. Бланк трудової книжки серії НОМЕР_2 виготовлено в іншій державі (Республіка Болгарія) та прізвище, ім`я по-батькові не відповідають паспортним даним заявника."
Вважаючи протиправним рішення від 28.08.2025 року № 047050033212, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Згідно приписів п.1 ч.2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Згідно ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст.62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст.56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до пп.2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, наведені у цьому пункті, в тому числі: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку №22-1 визначені документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме:
довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії;
документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» (для зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 або із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, після 21 серпня 1992 року).
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 цього Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Спірним рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 28.08.2025 року № 047050033212 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового та пільгового стажу станом на 06.06.2023.
За змістом спірного рішення страховий стаж позивача становить 13 років 9 місяців 26 днів, в тому числі пільговий стаж за Списком 1 складає 1 рік 11 місяців 7 днів. Також, у спірному рішення пенсійний орган вказав, що будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені або видані органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями на тимчасово окупованій території, не підлягають розгляду та виконанню. Тому не взято до розгляду долучені до заяви довідки: № 76100/80 від 01.02.2023; № 76100/81 від 01.02.2023; № 986 від 27.12.2022.
Отже, підставою для неврахування органом Пенсійного фонду періоду роботу при визначенні права позивача на пенсію на пільгових умовах стажу є те, що такий стаж підтверджується довідками, виданими підприємством, розташованим на тимчасово окупованій території України.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (далі Закон № 1207-VII) на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.
За змістом частини другої статті 4 Закону № 1207-VII правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Частиною першою статті 18 Закону № 1207-VII передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Приписами частини другої статті 9 Закону № 1207-VII встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Частиною третьою статті 9 Закону № 1207-VII визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Відносно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova a№d Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova a№d Russia, 23.02.2016, § 142).
Колегія суддів враховує, що Верховним Судом в постанові від 27 березня 2018 року в справі №569/15943/16-а зроблено висновок, що відсутність у відповідача можливості перевірити достовірність наданих позивачем документів, які підтверджують його право на пільгову пенсію, внаслідок проведення антитерористичної операції та знаходження підприємств на тимчасово окупованій території, не може порушувати його право на отримання пенсії.
Відтак, судом першої інстанції цілком обґрунтовано при вирішенні цієї справи застосовано вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини. Колегія суддів зазначає, що всупереч гарантованому статтею 46 Конституції України праву громадян на соціальний захист ГУ ПФУ в Дніпропетровській області безпідставно не враховано довідки, видані підприємством, що знаходиться на тимчасово окупованій території, при вирішенні питання про право позивача на пенсію на пільгових умовах.
Стосовно зарахування позивачу до страхового стажу періоду навчання.
Так, позивачу не враховано до страхового стажу період навчання у Донецькому політехнічному інституті за дипломом НОМЕР_3 від 27.06.90, оскільки період навчання перетинається з періодом проходженням військової служби. 
Зі змісту матеріалів справи вбачається та скаржником не заперечується, що дипломом НОМЕР_3 від 27.06.90, тобто документом, який визначено п.8 Порядку №637, підтверджено навчання позивача.
Суд першої інстанції слушно зауважив, що період навчання позивача перетинається з військовою службою, однак переривання навчання та проходження строкової служби не є підставою для не врахування позивачу періоду навчання до страхового стажу. Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують.
Стосовно аргументів скаржника про трудову книжку № 1056 від 29.03.2010. 
Колегія суддів враховує, що 01.04.2003 року набрав чинності для України міжнародний договір між Україною та Республікою Болгарія про соціальне забезпечення від 04.09.2001, який ратифіковано Законом № 239-IV від 22.11.2002 року.
Суд першої інстанції вірно дослідив, що норма вищезгаданого міжнародного договору прямо зобов`язує органи Пенсійного фонду України зараховувати періоди трудової діяльності, набуті на території Болгарії, у разі відсутності їхнього дублювання з українським стажем, що підтверджено матеріалами справи.
Апеляційний суд зауважує, що недоліки у трудовій книжці позивача, про які вказує пенсійний орган, не впливають на зарахування певних періодів, які підтверджено відомостями трудової книжки, до страхового стажу позивача.
Апеляційний суд звертає увагу, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Відтак, пенсійним органом під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії хибно не взято до уваги трудову книжку позивача № 1056 від 29.03.2010.
За цих обставин, колегія суддів зазначає про наявність підстав для визнання протиправним та скасування спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії позивачу від 28.08.2025 року № 047050033212.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі № 160/28688/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 13.04.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров