Справа № 404/3498/25 
Номер провадження 2-а/404/50/25 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року Фортечний районний суд міста Кропивницького в складі:
головуючого судді – Іванової Н.Ю.
при секретарі - Коцюбі Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, про скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом. Свої вимоги мотивував тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення серія ЕНА № 4324996 від 22 березня 2025 року на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП. 
Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною. Під час розгляду справи та винесенні постанови працівники поліції не надали належних доказів того, що ним начебто було порушено швидкісний режим у населених пунктах – 12.4 ПДР. На неодноразові пояснення поліцейські не звернули уваги. 
Під час керування транспортним засобом він ніяких порушень не вчиняв. Рухаючись по дорозі виконав всі вимоги ПДР та не порушував правила дорожнього руху. Працівники поліції безпідставно, незаконно та з грубим порушенням всіх існуючих інструкцій забажали притягнути позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке він не вчиняв. Належних доказів в матеріалах провадження не має. 
Позивач зазначав, що не вважає себе винним, постанову серія ЕНА №4324996 від 22 березня 2025 року необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи. 
Ухвалою судді від 17 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. 
09 грудня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Вказано, що правопорушення було зафіксоване лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів, без впливу людського фактору. Фактичні данні отримані за його допомогою є прямими доказами у вказаній справі. Можливість використання приладу, який розміщений по зовнішньому периметру дороги у ручному режимі передбачено нормами закону, а також прямо передбачено свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, інструкцією з експлуатації. Вимірювання швидкості транспортних засобів, цей прилад здійснює автоматично. 
Будь-які належні та допустимі докази, які б спростовували правильність здійснених технічних засобів вимірювань швидкості чи можливості використання вимірювальної техніки, зокрема приладу 
TruCam LTI 20/20 працівниками поліції в ручному режимі позивачем надано не було. 
Усі можливі похибки, в тому числі при фіксації швидкості в ручному режимі – були встановлені під час випробувань вимірювального приладу в рамках повірки у відповідності до чинного законодавства, що засвідчено відповідним свідоцтвом, належним чином засвідчена копія якого додана до матеріалів відзиву. 
Максимально можлива похибка 2км/год. у даному діапазоні швидкостей чітко встановлена під час проведення процедури повірки та зазначена безпосередньо у свідоцтві про повірку. 
Враховуючи, що фактична швидкість руху ТЗ під керуванням позивача склала 92 км/год., то навіть за умови врахування максимально визначеної похибки – 2 км/год., фактична швидкість руху складає 90 км/год., що являється перевищенням допустимої швидкості руху в межах населеного пункту на 40 км/год., що являє собою порушення вимог п.п. 12.4 ПДР України та склад адміністративного правопорушення визначений ч. 1 ст. 122 КУпАП. 
Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів має сертифікат затвердженого типу.
Зазначено, що відповідно до поданого відеозапису, вбачається, що в м. Кропивницькому по вул. Перша Виставкова, 29 працівниками поліції було зафіксовано перевищення допустимої швидкості, дана ділянка дороги з обох боків оглядається, та сторонніми предметами не загороджена. Також із наданого зображення відповідачем вбачається, що вимір з приладу був зроблений з 332,2 метрів, що підтверджує той факт, що працівники поліції перебували на відкритій місцевості, яка допускає можливість встановити працівників поліції з допустимої відстані. 
Позивач не заперечує той факт, що рухався в м. Кропивницькому по вул. Перша Виставкова, буд. 29 зі швидкістю 92 км/год., при дозволеній у 50 км/год., тим самим перевищуючи встановлене обмеження швидкості руху на 42 км/год., що прямо заборонено п.п. 12.4 ПДР України. 

Представник позивача, адвокат Мазуренко О.С. позовні вимоги підтримав. 
Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом установлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4324996 від 22 березня 2025 року, поліцейським 2 взводу 3 роти 1 батальйону УПП в Кіровоградській області рядовим поліції Полтавцевим Ю.Ю., на позивача водія транспортного засобу Mercedes-Benz Vito, д.н. НОМЕР_1 , було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 340 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а саме: порушення швидкісного режиму в населених пунктах. 
Так, позивач 22 березня 2025 року о 08 год. 38 хв. керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Vito, д.н. НОМЕР_1 рухався в м. Кропивницькому, який позначений дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту», по вул. Перша Виставкова, буд.29 зі швидкістю 92 км/год., при дозволеній у 50 км/год., тим самим перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 42 км/год., швидкість вимірювалась приладом TruCam ІІ LTI №ТС008378, чим порушив пункт 12.4 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 № 580-VIII (далі – Закон № 580-VIII), «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 № 3353-XII (далі – Закон № 3353-ХІІ), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі – ПДР).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У частині першій статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ст. 14 Закону № 580-VIII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
У п.п. 8.1, 8.2 ПДР України визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.
Пунктом 8.4 ПДР України передбачено, що дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи:
а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;
б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;
в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;
г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;
ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;
д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;
е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.
Згідно розділу 33 ПДР України, дорожній знак 5.49 означає «Початок населеного пункту». Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.
Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено накладення адміністративного стягнення за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Відповідно до частин першої статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені статтею 122 цього Кодексу.
Пунктом 5 розділу IV Інструкції № 1395 передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
За наявності технічної можливості після винесення постанови в електронній формі у вигляді стрічки на мобільному логістичному пристрої відображається двовимірний штрих-код (QR-код), що містить інформацію з реквізитами для сплати штрафу.
Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.
Копія постанови в той самий строк вручається або надсилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під підпис. У разі якщо копія постанови надсилається, про це робиться відповідна відмітка у справі (стаття 285 КУпАП).
У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (стаття 285 КУпАП).
У статті 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція № 1395.
У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (пункт 4 розділ 1 Інструкції № 1395).
Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції № 1395 передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.
У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення.
Відповідачем, разом із відзивом на позовну заяву, до матеріалів цієї справи долучено також відеозапис на якому зафіксовано момент вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.
Так, перевіряючи доводи позивача, суд звертає увагу на те, що з відеозапису та фото з приладу TruCam LTI вбачається, що автомобіль Mercedes-Benz Vito, д.н. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 92 км/год. в межах населеного пункту м. Кропивницький, що є перевищенням дозволеної швидкості руху в населених пунктах згідно ПДР більш, ніж на 20 км/год. 
Отже, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, за яке його було притягнуто до відповідальності, підтверджується матеріалами справи.
Так, відповідно до сертифікату перевірки, виданого ДП «Укрметртестстандарт», зазначений прилад станом на час виникнення спірних правовідносин був придатним до застосування.
Згідно свідоцтва на повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, лазерний вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCAM ІІ відповідає вимогам технічної документації на вимірювач.
Крім того, цим же свідоцтвом передбачено можливість використання вказаного приладу в ручному режимі вимірювання з похибкою +/- 2км/год.
Можливість використання виробу TruCam LTІ 20/20, виробництва LaserTechnologyInc також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку, який засвідчує правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування АЕS відповідно до ДСТУ ІSO/IES 18033-3:2015.
Таким чином, технічними характеристиками приладу TruCam LTІ 20/20, яким було зафіксовано порушення швидкісного режиму руху, передбачено можливість застосування такого приладу в ручному режимі та навіть відведено на це допустиму похибку +/-2%.
Тож, показники вказаного приладу, на підставі яких позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, є належним і допустимим доказом у справі.
Окрім цього, суд відзначає, що у постанові зазначено, що швидкість вимірювалася саме лазерним приладом Трукам.
Разом з тим, суд зазначає, що скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24 березня 1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).
Отже, ретельно проаналізувавши матеріали справи про адміністративне правопорушення та наявні у справі докази, суд зазначає, що спірну постанову винесено інспектором з дотриманням норм чинного законодавства.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вина особи у вчиненні правопорушення належним чином доведена, твердження відповідача не спростовані, у суду відсутні достовірні дані, що підтверджували б не вчинення позивачем правопорушення, а тому суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. 
За зазначених обставин справи, постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу, не підлягає скасуванню.
Керуючись ст. 241-246, 250,255, 286, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, про скасування постанови, відмовити. 
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення даного рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 24.03.2026 року. 

Суддя Фортечного районного суду 
міста Кропивницького Н. Ю. Іванова