УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд

Справа № 274/8132/25	Головуючий у 1-й інст. Мороко С. В.	
Категорія 130	Доповідач Миколайчук П.В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року	м. Житомир	

Суддя Житомирського апеляційного суду Миколайчук П.В., 
із секретарем судового засідання Журавською Д.П., 
з участю ОСОБА_1 ,
захисника Ковальчука А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира справу за апеляційною скаргою адвоката Ковальчука Андрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 січня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 ,
ВСТАНОВИВ:

Зміст постанови суду першої інстанції
Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,50 грн судового збору.
Згідно з постановою судді районного суду, 15.11.2025 о 03 год. 21 хв. в м. Бердичеві по вул. Євгена Старікова, 6, ОСОБА_1 керував транспортним засобом JEEP CHEROKEE, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суть апеляційної скарги
Не погодившись із вказаною постановою судді місцевого суду адвокат Ковальчук А.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з вчиненням ОСОБА_1 дій у стані крайньої необхідності. 
Вважає постанову Бердичівського міськрайонного суду незаконною, прийнятою із значними порушеннями норм процесуального права.
Адвокат Ковальчук А.О. зазначає, що працівники поліції не зупинили ОСОБА_1 з підстав, передбачених ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», а були викликані іншими особами. На відеозаписі видно, що одразу по прибуттю поліцейських ОСОБА_1 повідомляє, що у нього дівчата, з якими відпочивав, викрали телефон, порвали йому футболку та розірвали золотий ланцюжок, що також повідомив ОСОБА_1 під час дачі пояснень у суді першої інстанції, також повідомив, що він являється ФОПом (підтверджуючі документи знаходяться в матеріалах справи) і що телефон, який було викрадено, являється його фінансовим, тобто в телефоні знаходяться усі банківські картки, рахунки, а також інформація, що стосується його підприємницької діяльності, також повідомив, що він змушений був сісти за кермо через те, що була ніч і будь-яким чином викликати працівників поліції у нього змоги не було. Також, відеозаписом підтверджуються обставини, на які вказав ОСОБА_1 під час дачі пояснень: в подальшому на місце події підходить дві дівчини, при цьому один з поліцейський телефонує на номер ОСОБА_1 (03:26:42) і телефон дзвонить в сумочці однієї із дівчат. Наслідком таких подій стало не встановлення обставин, викладених заявником та які об`єктивно підтверджувалися безпосередньо на місці виклику, а складення протоколу за ст.130 ч.1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , який послідовно стверджував, що вибіг з квартири, спочатку стукав по сусідах для того, щоб сусіди зателефонували на його телефон та викликали поліцію, проте ніхто із сусідів не відчиняв дверей, потім він вибіг на вулицю для того, щоб подивитися, чи дівчата перебувають у дворі будинку, і коли не міг знайти зазначених дівчат та людей, які б викликали працівників поліції, змушений був сісти за кермо, щоб поїхати до поліції або до першого зустрічного екіпажу. Виїжджаючи з двору, ОСОБА_1 одразу підбіг до працівників поліції та повідомив про подію, натомість працівники поліції лише посміхались та не реагували, стверджуючи, що можливо ОСОБА_1 забув телефон вдома. Таким чином, сторона захисту вважає, що ОСОБА_1 сів за кермо в стані крайньої необхідності.
Захисником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки постанову від 27.01.2026 року отримано 29.01.2026 року.
Позиції учасників справи 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Ковальчук А.О. підтримали апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній.
Мотиви апеляційного суду
Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Ковальчука А.О. на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно зі ст. 245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Висновок судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
Як вірно встановив суддя місцевого суду, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується безпосередньо дослідженими та перевіреними суддею доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 513548 від 15.11.2025. Протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;
- розпискою про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу, від 15.11.2025;
- результатом тесту № 989 від 15.11.2025, який проведений під відеозапис на місці зупинки транспортного засобу, цифровий показник якого становить 0,60‰;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, зі змісту якого вбачається, що огляд проведений за допомогою приладу Алкотест «Drager» у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, незв`язна мова. Результат огляду на стан сп`яніння 0,60‰;
- направленням від 15.11.2025 на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
- відеозаписом з автомобільного відеореєстратора та нагрудної камери поліцейського, на яких зафіксований факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом під час дії комендантської години та факт проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння. Результат тесту 0,60‰. З результатами огляду ОСОБА_1 погодився.
Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності, дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.9 «а» ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
На думку апеляційного суду процедура проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння була проведена працівниками поліції з дотриманням вимог закону.
Так, порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735(далі Інструкції), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженому Постановою КМУ 17.12.2008 № 1103.
За положенням ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п.п. 2, 3 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів, порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
За змістом ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд відхиляє доводи захисника щодо того, що поліцейські не зупиняли ОСОБА_1 за порушення ПДР, або з інших підстав, передбачених ст.35 ЗУ «Про національну поліцію», а були викликані іншою особою, та зазначає наступне.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
З відеозаписів встановлено, що працівники поліції прибули за викликом сусідів ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що останній о 3 годині ночі «вибивав двері» в сусідній квартирі,.
Крім того, у будь-якому випадку, причина зупинки транспортного засобу працівниками поліції не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не може свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною статтею. Склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, не містить такого елементу, як «причина зупинки транспортного засобу». Об`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення не містить у собі елементи іншого правопорушення, а тому кваліфікація діянь особи здійснюється самостійно він інших видів адміністративної відповідальності.
Вимоги апеляційної скарги щодо дій ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності, апеляційний суд вважає безпідставними з наступних підстав.
Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно зі ст.18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.
Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
З відеозапису «Панчук 130 15.11.2025» встановлено, що о 03 год. 40 хв. ОСОБА_1 зазначив: «дивіться, в мене є доказатєльства [показує на телефоні], я просив інших людей, щоб подзвонили на мій телефон, потому шо в мене вкрали телефон… я просив в інших людей, я бігав, я біг пішком до заправки, люди є свідєтєлі, просив дзвонить на мій телефон, і там скора помощ стоять, і я біг до них, я просив дзвонить на мій телефон, бо мене обікрали, показав гулю, показав це [вказав на футболку] і вони дзвонили. Потом приїхала поліція і прибігли ці». О 03 год. 43 хв. цього ж відео він просить в батька: «зайди в телефон, побач, скільки там разних номерів дзвонили до мене».
Тобто досліджений відеозапис спростовує твердження сторони захисту, що керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 було єдиним способом викликати поліцейських та було направлене лише на запобігання небезпеки, яка загрожувала його власності. ОСОБА_1 мав можливість повідомити до правоохоронних органів про протиправні, на його думку, дії щодо його майна чи його безпеки за допомогою інших осіб, однак таких захоідв не вжив, а вирішив сісти за кермо автомобіля для самостійного. 
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, інших вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не надано.
Доводи про заробіток ОСОБА_1 лише шляхом керування автомобілями та допомогу ЗСУ не впливають на висновки суду, оскільки стягнення накладено в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а наведена інформація не впливає на висновок про винуватість особи.
Враховуючи наведене, проходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстави для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката Ковальчука Андрія Олександровича про поновлення строку на апеляційне оскарження – задовольнити, поновити Ковальчуку Андрію Олександровичу в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу захисника Ковальчука Андрія Олександровича на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 січня 2026 року - залишити без задоволення, а постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 січня 2026 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя	П. Миколайчук