ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1676/26 Справа № 201/10835/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О.В.
суддів: Агєєва О.В., Никифоряка Л.П., 
секретар Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Соборного районного суду м. Дніпра від 15 жовтня 2025 року у цивільній справі заявою ОСОБА_1 про виправлення описки у виконавчому листі у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що виникла за його життя (суддя першої інстанції Антонюк О.А.),

В С Т А Н О В И В:

7 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Соборного районного суду м. Дніпра із заявою про виправлення описки у виконавчому листі у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що виникла за його життя, в якій просила внести виправлення у виконавчий лист шляхом зазначення боржника «Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Ухвалою Соборного районного суду м. Дніпра від 15 жовтня 2025 року у задоволенні заяву відмовлено.
На вказану ухвалу суду ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій наголосила на тому, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без ретельного дослідження документа в який вона просить внести виправлення.
Мотивована скарга тим, що у виконавчому листі Соборного районного суду міста Дніпра по справі № 201/10835/24 про стягнення судових витрат боржником у резолютивній частині вказано: « Головне управління пенсійного фонду у Дніпропетровській області» проте відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадянських формувань за кодом ЄРДПОУ 21910427 боржник має найменування - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
ОСОБА_1 просила ухвалу суду від 15 жовтня 2025 року скасувати тв. Задовольнити її заяву про виправлення описки у виконавчому листі задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив
Учасники справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що Порушене заявником у заяві питання щодо виправлення описки у виконавчих листах, не є помилкою чи опискою в розумінні ст. 432 ЦПК України, а тому не підлягає задоволенню. В графі «Стягувач» та «Боржник» всі данні вказано правильно.
Апеляційний суд не може погодитись з даним висновком у повному обсязі.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених у законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.
Так, у відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно до положень ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи.
Згідно ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.
Згідно ч. 2 ст. 269 ЦПК України питання про винесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.  Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.
При цьому описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини судового рішення, оскільки в цьому випадку будь-яка описка має істотне значення, тому що може утруднити його виконання. Не є описками помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року в справі № 300/765/15-ц (провадження № 61-7654св20) вказано, що: «судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу. Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення. Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його прав осудності».
Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вимоги до виконавчого документа.
Пунктом 3 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що обов`язковим є зазначення прізвища, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, або адреси місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.
Згідно із ч.2 ст.427 ЦПК України, протягом п`яти днів після надходження заяви до суду суддя (суддя-доповідач) перевіряє її відповідність вимогам статті 426 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами.
Так, судовий контроль за виконанням судових рішень встановлено розділом VII ЦПК України.
Матеріалами справи встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2025 року залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2025 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що виникла за його життя задоволено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заборгованість щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 , що виникла до його смерті в сумі 1 166 745 грн. 90 коп. на користь члена сім`ї померлого ОСОБА_2 - ОСОБА_1 .
Стягнуто з Головного управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережної перемоги, 26, код за ЄДРПОУ 21910427) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за рахунок бюджетних асигнувань сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп.
Згідно наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань назва юридичної особи – відповідача є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення суду від 12 лютого 2025 року у справі №201/10835/24 Соборний районним судом м. Дніпра, ОСОБА_1 , було видано два виконавчі листи.
Також з матеріалів справи вбачається, що до заяви про виправлення описки у виконавчому листі, стягувачем було долучено копію виконавчого листа про стягнення з Головного управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1211,20 грн. (а.с.173).
Крім того, заявницею до заяви було долучено копію відповідні ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області від 08.08.2025 року №04-10-10/10245 з якої вбачається, що в поданому виконавчому листі Соборного районного суду м. Дніпро від 25.06.205 року по справі 201/10835/24, про стягнення судових витрат, боржником у резолютивній частині вказано «Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області» проте, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підриємців та громадських формувань за кодом ЄДРПОУ 21910427 боржник найменування – Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (а.с.174).
У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі.
Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд при розгляд заяви стягувача ОСОБА_1 підійшов формально до вирішення даного питання, без належного дослідження доводів заявниці з відповідною їх перевіркою у судовому рішенні та виконавчому листі, оскільки як було встановлено апеляційним судом, що у третьому абзаці рішення суду від 12 лютого 2025 року відповідача (боржника) вказано саме Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, як так і само вказано боржника у виконавчому листі щодо стягнення на корить боржниці судових витрат. Однак, судом дані обставини належним чином не досліджували та не з`ясовані, що призвело до обмеження боржниці у виконанні рішення суду.
Колегія суддів наголошує на тому, що суд першої інстанції не позбавлений права та можливості внести відповідне виправлення у рішенні суду від 12 лютого 2025 року з власної ініціативи, що було б підставою за для видачі у подальшому виконавчого листа із правильної назвою боржника за для забезпечення гарантій стягуюча на виконання рішення суду.
Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.
Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).
Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з підстав, передбачених частиною 1 статті 379 ЦПК України і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Соборного районного суду м. Дніпра від 15 жовтня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 4 березня 2026 року.

Судді:          О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Л.П. Никифоряк