Єдиний унікальний номер судової справи 490/9555/24
Номер провадження 22-з/812/33/26
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України
(додаткова)

16 березня 2026 року      місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Коломієць В.В., Локтіонової О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» (далі – ТОВ «Дніпрофінансгруп») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просило стягнути на його користь в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в загальному розмірі 8 349.08 доларів США, а також судові витрати у справі.
Заочним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 02 червня 2025 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 8 349.08 доларів США.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» сплачений судовий збір у розмірі по 2 581 грн. 47 коп. з кожного.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» витрати на правову допомогу у розмірі по 2 500 грн. з кожного.
Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 06 січня 2026 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 02 червня 2025 року залишено без задоволення.
07 січня 2026 року ТОВ «Дніпрофінансгруп» подало до районного суду заяву, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дніпрофінансгруп» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 500 грн.
Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 січня 2026 року заяву ТОВ «Дніпрофінансгруп» про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу повернуто заявнику без розгляду.
В апеляційній скарзі ТОВ «Дніпрофінансгруп» на ухвалу суду від 08 січня 2026 року, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просило ухвалу районного суду скасувати та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дніпрофінансгруп» судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду в розмірі 5 500 грн. 
В апеляційній скарзі на судове рішення від 02 червня 2025 року ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення районного суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
ТОВ «Дніпрофінансгруп» подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому було наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Крім того, у відзиві зазначено, що позивачем будуть подані документи щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. у строки передбачені ч.8 ст.141 ЦПК України.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишено без задоволення, а заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 02 червня 2025 року в оскаржуваній частині залишено без змін. 
Вказаною постановою апеляційну скаргу ТОВ «Дніпрофінансгруп» задоволено. Ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 січня 2026 року скасовано та заяву ТОВ «Дніпрофінансгруп» про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом заяви про перегляд заочного рішення суду, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дніпрофінансгруп» судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом заяви про перегляд заочного рішення суду в розмірі 2 000 грн. 
06 березня 2026 року ТОВ «Дніпрофінансгруп» подало до апеляційного суду клопотання про ухвалення додаткового судового рішення, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн., які позивач поніс у зв`язку з апеляційним переглядом справи.
Дослідивши зміст заяви позивача, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Згідно з ч.3 ст.259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Відповідно до вимог ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати без повідомлення учасників справи.
Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
За правилами ч.1 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року за №5076-VI (далі – Закон України №5076-VI) договір про надання правничої допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За положеннями п.9 ч.1 ст.1 Закону України №5076-VI встановлено, що представництво – це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України №5076-VI).
Відповідно до положень ст.19 Закону України №5076-VI видами адвокатської діяльності, є: 
1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;
4) надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні;
5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;
6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
8) надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;
9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України №5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №9901/350/18 (провадження №11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження №12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі №908/299/18 (провадження №12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі №550/936/18 (провадження №14-26цс) та постанові від 08 червня 2022 року у справі №357/380/20 (провадження №14-20цс22).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою №58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
З матеріалів справи убачається, що представництво інтересів позивача ТОВ «Дніпрофінансгруп» у суді апеляційної інстанції здійснював адвокат Чміль Ю.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 01 січня 2026 року, а також ордеру серії АЕ №1416159.
У відзиві, поданому до апеляційної інстанції, представник позивача ТОВ «Дніпрофінансгруп» навів попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000 грн.
До заяви про ухвалення додаткового судового рішення від 02 березня 2026 року, поданої позивачем протягом п`яти днів після ухвалення постанови апеляційного суду, додано договір про надання правової допомоги №01/01-26 від 01 січня 2026 року, додаток №1 до договору про надання правової допомоги №01/01-26 від 01 січня 2026 року, ордер серії АЕ №1416159, акт про надання правничої допомоги №0203-26 від 02 березня 2026 року до договору про надання правової допомоги №01/01-26 від 01 січня 2026 року, відповідно до якого адвокатом надано клієнту послуги з правової допомоги в Миколаївському апеляційному суді під час розгляду справи за №490/9555/24, а саме: складання відзиву на апеляційну скаргу (вартість складає 5 000 грн.).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у п.5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18.
Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Вирішуючи чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, колегія суддів враховує, що під час апеляційного перегляду справи позиція позивача не змінювалася. При цьому, відзив на апеляційну скаргу фактично узгоджується зі змістом позовної заяви. Правова позиція позивача, викладена у позовній заяві, за винятком окремих доводів, вже була сформована до апеляційного розгляду справи.
Отже, дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення та додані до неї документи, колегія суддів вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 5 000 грн., не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною роботою у суді апеляційної інстанції, отже їх розмір є необґрунтованим у зазначеній вище частині. 
Ураховуючи вищенаведене, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв, обставин даної справи та її складності, колегія суддів дійшла висновку, що витрати ТОВ «Дніпрофінансгруп» на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції, підлягають задоволенню частково в сумі 1 000 грн., які належить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Дніпрофінансгруп».
Враховуючи викладене, а також положення ст.270 ЦПК України, заява ТОВ «Дніпрофінансгруп» про ухвалення додаткового судового рішення підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Дніпрофінансгруп» 1 000 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, наданих під час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст.141,270 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання – задовольнити частково. 
Стягнути з  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» (ЄДРПОУ 40696815), 1 000 (одна тисяча) грн. на відшкодування судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий       Т.В. Серебрякова 

Судді:        В.В. Коломієць

О.В. Локтіонова

Повний текст судового рішення
складено 16 березня 2026 року