Справа№ 583/1409/26 
2-а/583/12/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого – судді    Ярошенко Т.О.
з участю секретаря судового засідання Алєксєєнко І. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Охтирка за правилами спрощеного позовного провадження (письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.03.2026 року інспектором СРПП Охтирського РВП ГУНП в Сумській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №06824615 за якою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн за ч.1 ст.122 КУпАП, за те, що останній 13.03.2026 року в м.Охтирка по вул.Петропавлівська,15, керуючи автомобілем Шкода, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив проїзд на знак «В`їзд заборонено», чим порушив вимоги п.п. «ґ» 3.21 ПДР України. Вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_1 є інвалідом 2-ї групи, в період з 09.03.2026 року по 16.03.2026 року знаходився на лікуванні в КНП ОМР «Охтирська ЦРЛ», при цьому за станом здоров`я був вимушений заїхати на території Охтирської ЦРЛ, при в`зді до якої встановлено знак, що обмежує рух по території, однак також встановлений знак, який надає перевагу інвалідам щодо в`їзду на територію. Тому просить скасувати постанову серії ЕНА №06824615 від 13.03.2026 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн за ч.1 ст.122 КУпАП.
Процесуальні дії в справі та аргументи сторін.
16.04.2026 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, про що сторони повідомлено. Відповідачу направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву та пояснень не пізніше 21.04.2026. Зазначені документи з урахуванням особливостей провадження у вказаній категорії справ відповідно до положень ст. 286 КАС України (десять днів строк розгляду) вручені відповідачу в установленому законом порядку, про що в матеріалах справи мається підтвердження (а.с.31). 
Від Головного управління Національної поліції в Сумській області відзиву в установлений законом строк не надійшло. 
20.04.2026 року від представника відповідача через «Електронний суд» надійшло клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву, посилаючись на обмежений строк, однак, жодних поважних причин для цього не зазначено, враховуючи, що строк розгляду вказаної категорії справи визначений десятиденний, відповідачу завчасно вручено копії відповідних документів, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання з огляду на слідуюче. 
Ухвалою суду відповідачу було визначено достатній строк для надання відзиву, копію ухвали про відкриття провадження відповідач отримав своєчасно. Із поданого клопотання не вбачається об`єктивних, непереборних чи не залежних від волі відповідача обставин, які унеможливлювали подання відзиву в установлений строк. Крім того, суд враховує, що вказана категорія справ підлягає розгляду в скорочені строки, безпідставне продовження строків суперечитиме принципам оперативності та ефективності адміністративного судочинства. Таким чином, з огляду на відсутність належного обґрунтування поважності причин пропуску строку для надання відзиву, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його продовження.
За таких обставин суд розглядає справу на підставі наявних у справі матеріалів.
Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше.
Оскільки, суд не вбачає підстав для розгляду даної справи з повідомленням (викликом) сторін, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, сторони не подали клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідач не заперечував проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а тому у відповідності до положень ст.ст. 4, 257, 260, 262 КАС України розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання на підставі наявних матеріалів справи.
Згідно із ст. 10 КАС України розгляд справ в адміністративних судах проводиться відкрито, крім випадків, визначених цим Кодексом, в розумінні ст. 4, ст. 262 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження. У такому випадку судове засідання не проводиться, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 251 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. 
З огляду на те, що згідно із ч. 1 ст. 11 КАС України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.
Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В розумінні ст. 262 КАС України суд розглядає справу за наявними в справі матеріалами.
Фактичні обставини справи та мотиви суду.
Суд проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку.
Установлено, що 13.03.2026 року інспектором СРПП Охтирського РВП ГУНП в Сумській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №06824615 за якою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн за ч.1 ст.122 КУпАП.
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови ОСОБА_2 13.03.2026 року в м.Охтирка по вул.Петропавлівська,15, керуючи автомобілем Шкода, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив проїзд на знак «В`їзд заборонено», чим порушив вимоги п.п. «ґ» 3.21та п. 33 ПДР України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с.8) та в період з 09.03.2026 року по 16.03.2026 року знаходився на лікуванні в КНП ОМР «Охтирська ЦРЛ», що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №2710 (а.с.10).
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Пунктами 1.3,1.9 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України Про порожній рух встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.
Відповідно до ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законом.
Згідно з п.п.8.1, 8.2, 8.2-1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, сфітлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінного формацією. Дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.
Відповідно до п.8.4 ПДР, дорожні знаки поділяються на групи, зокрема, заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.
Дорожній знак 3.21 «В`їзд заборонено» розділу 33 ПДР України забороняє в`їзд усіх транспортних засобів з метою:
- запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом;
- запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8 ;
- організації відокремленого в`їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо;
- запобігання в`їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватися разом з табличкою 7.9 ;
- запобігання в`їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції й органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань).
Так, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог дорожнього знаку «Рух механічних транспортних засобів заборонено», зокрема під час в`їзду на територію лікарні.
Разом з тим, відповідно до Правил дорожнього руху України, дія заборонених знаків може не поширюватися на окремі категорії осіб, що визначаються додатковими табличками.
З наданих матеріалів (фото) (а.с.11) вбачається, що дорожній знак «Рух механічних транспортних засобів заборонено» доповнений табличкою із зображенням особи з інвалідністю, що означає поширення винятку для таких осіб.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, 13.03.2026 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП ОМР «Охтирська центральна районна лікарня», що підтверджується вищезазначеними документами. А тому при винесенні постанови інспектором поліції не враховано вищевказаних обставин, які свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.
Відповідачем не доведено, що позивач не мав права скористатися передбаченим винятком, а також не надано доказів відсутності підстав для застосування виключення із загальної заборони.
Отже, відповідачем не доведено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та як наслідок не доведено наявності підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №161/7555/17, від 15.11.2018 у справі №524/5536/17, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Верховним Судом в постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, вказано, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Беручи до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд дійшов висновку, що саме відповідачем не надано будь-яких доказів, які підтверджують наявність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 126 КУпАП за обставин, викладених у постанові.
Таким чином, у ході судового розгляду справи відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним рішення, з огляду на що позовні вимоги є обґрунтованими.
Висновок суду.
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що встановлена відсутність підтвердження належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.
Щодо судових витрат.
Позивача на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, а тому на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області необхідно стягнути судовий збір в розмірі 665,60 грн.
За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно частини четвертої статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом частини п`ятої статті вказаної вище статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги №13 від 18.03.2026 року, акт наданих послуг від 18.03.2026 року, рахунок-фактура за договором №13 від 18.03.2026 року, згідно якого вартість наданих послуг складає 6000 грн. (а.с. 21,22).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана справа не є справою значної складності, розгляд справи проведення без виклику сторін, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 6000 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 2000 грн, які підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 247, 251, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 2,4, 6, 9, 72-77, 90,139, 229, 242-246, 286 КАС України, суд –
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері за безпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №06824615 від 13.03.2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн за ч.1 ст.122 КУпАП, а провадження по справі закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь держави 665,60 грн в рахунок відшкодування судових витрат.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 21.04.2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: Головне управління національної поліції у Сумській області, (Україна, м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 23, код ЄДРПОУ 40108777).

Суддя Охтирського міськрайонного суду
Сумської області      Т.О. Ярошенко