ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/9094/24  Номер провадження 22-ц/814/278/26	Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Дорош А.І., Панченка О.О. 
за участю секретаря Сальної Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу  за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 травня 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2024 року позивач звернулась до суду першої інстанції із вказаним позовом, посилаючись на те, що 03 грудня 1997 року зареєстрований шлюб між сторонами. 10 лютого 2022 року за спільні кошти придбаний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 507,8 кв.м., житловою площею 235,8 кв.м. та земельну ділянку під ним площею 0,037 га, кадастровий номер 5310136400:14:004:0339, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідач не бажає добровільно поділити нерухоме майно, а тому позивач звернулась до суду. Просила визнати за нею право власності на частину зазначеного житлового будинку та на частину земельної ділянки під ним.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08 травня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 507,8 кв.м. та житловою площею 235,8 кв.м.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,037 га, кадастровий номер 5310136400:14:004:0339, цільове призначення для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 9084,00 грн. 
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що реєстрація за ним права власності на нежитлову будівлю літ. «А-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 471,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2684923953080 припинена, а право власності на житловий будинок (до переобладнання його на нежитлову будівлю), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якого була 507,8 кв.м, а житлова площа - 235,8 кв.м. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 589952153101 не поновлено, що підтверджується інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №406649291 від 04.12.2024 року. 
Вказував, що цільове призначення земельної ділянки із кадастровим номером 5310136400:14:004:0339 - для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною отриманням прибутку, тому вважає, що на такій земельній ділянці не можна будувати житлові будинки та визнавати право власності на вже збудовані будинки, адже власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Портянка Є.В. надійшов відзив, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.
Відзив обгрунтовано тим, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними, які є надуманими та не відповідають дійсності. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що сторони 03 грудня 1997 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради, актовий запис № 2162 від 03.12.1997 року.
Згідно договору купівлі-продажу від 10 лютого 2022 року, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Набокою Ю.В., ОСОБА_2 придбав земельну ділянку площею 0,037 га, кадастровий номер 5310136400:14:004:0339 та розташований на ній житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Договір зареєстрований в реєстрі за № 226.
На зазначеній земельній ділянці розташовано: житловий будинок А-2 загальною площею 507,8 м2, житловою площею 235,8 м2, стінка підпірна № 8, стінка підпірна № 13, стінка підпірна № 9, сходи № 10, сходи № 11, сходи № 12, стінка підпірна № 14, вимощення № 15, стінка підпірна № 16.
Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Категорія земель: землі житлової та громадської забудови. Вид використання земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Відповідно до п. 11 даного договору, цей правочин вчиняється зі згоди дружини покупця ОСОБА_1 , викладеної у заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Набокою Ю.В. 10 лютого 2022 року за реєстровим № 222.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2022 року по цивільній справі № 552/6439/22 за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з наступного:
підвал (цокольний поверх): сходова клітка (1) пл.13,2 кв.м., коридор (2) пл. 18,4 кв.м., допоміжне приміщення (3) пл.3,3 кв.м., серверна (4) пл. 2,2 кв.м., роздягальня (5) пл.19,9 кв.м., інвентарна, пральня (6) пл.6,6 кв.м., душ (7) пл.1,8 кв.м., шлюз вбиральні (8) пл.5,8 кв.м., вбиральня (9) пл. 1,3 кв.м., вбиральня (10) пл. 1,3 кв.м., кабінет 1 (11) пл.14,0 кв.м., кухня (12) пл.. 7,1 кв.м., хол (13) пл.1,3 кв.м, кабінет 2 (14) пл.16,1 кв.м., кабінет 3 (15) пл. 19,2 кв.м., кабінет 4 (16) пл.. 18,2 кв.м.;
1 поверх: тамбур (1-17) пл. 8,3 кв.м., хол (1-18) пл.57,2 кв.м., кабінет 5 (1-19) пл.12,2 кв.м., кабінет 6 (1-20) пл.12,0 кв.м., зона гардеробу (1-21) пл.9,3 кв.м., вбиральня (1-22) пл.2,0 кв.м., універсальна вбиральня (1-23) пл. 4,1 кв.м., кабінет 7 (1-24) пл. 14,9 кв.м., кабінет 8 (1-25) пл.16,7 кв.м., кабінет 9 (1-26) пл.17,7 кв.м., сходова клітка (1-27) пл. 4,6 кв.м.;
2 поверх: сходова клітка (2-28) пл.2,8 кв.м., хол (2-29) пл.18,5 кв.м., конференц зал (2-30) пл.28,4 кв.м., багатофункціональна зала (2-31) пл. 32,7 кв.м., допоміжне приміщення (2-32) пл.6,6 кв.м., вбиральня (2-33) пл.4,8 кв.м., коридор (експозиційна) (2-34) пл. 18,3 кв.м., кімната відпочинку з кухонним блоком (2-35) пл. 31,1 кв.м., вбиральня (2-36) пл.. 4,7 кв.м., балкон пл. 3,5 кв.м.; загальна площа нежитлової будівлі становить 471,7 кв.м.; господарській будівлі і споруди: стінка підпірна №8, стінка підпірна №9, сходи №10, сходи №11, сходи №12, стінка підпірна №13, стінка підпірна №14, вимощення №15, стінка підпірна №16.
Припинено право власності за ОСОБА_2 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 507,8 кв.м., житловою площею 235,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 289952153101.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2022 року виправлено описку у рішенні суду.
Згідно витягу з рішення Полтавської міської ради (тридцять дев`ята сесія восьмого скликання) «Про зміну цільового призначення земельної ділянки» від 15 вересня 2023 року, ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (зі зміною цільового призначення) за адресою АДРЕСА_1 та змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,0370 га, кадастровий номер 5310136400:14:004:0339 для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку, яка знаходиться у власності ОСОБА_2 згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.02.2022 року.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2022 року та ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2022 року скасовано.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно – відмовлено.
Також встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок А-2, загальною площею 507,8 м2, житловою площею 235,8 м2 за адресою АДРЕСА_1 , який складається з : стінка підпірна 8,13,9,14,16; сходи 10,11,12; вимощення 15. Документ, поданий для державної реєстрації : договір купівлі-продажу , серія та номер:226, виданий 10.02.2022, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Набока Ю.В.; рішення суду 552/6439/22 від 07.10.2024 Полтавського апеляційного суду.
Станом на день ухвалення судового рішення цільове призначення земельної ділянки 0,0370 га, за кадастровим номером 5310136400:14:004:0339 – для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку.
Таким чином, судом установлено, що за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 507,8 м2, житловою площею 235,8 м2 за адресою АДРЕСА_1 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне нерухоме майно, а саме : житловий будинок загальною площею 507,8 кв.м. та житловою площею 235,8 кв.м., земельна ділянка під ним площею 0,037 га, кадастровий номер 5310136400:14:004:0339, сторонами придбано за час перебування у шлюбі, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. 
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Щодо доводів відповідача про те, що реєстрація за ним права власності на нежитлову будівлю припинена, а право власності на житловий будинок не поновлено, колегія суддів зазначає наступне.
Право на частку у спільному майні подружжя виникає в момент набуття майна. Об`єкт нерухомо майна був придбаний 10.02.2022, зміна його статусу на "нежитлову будівлю" або навпаки, є лише зміною технічних характеристик, а не створенням нової речі.Відсутність актуального запису в Державному реєстрі речових прав через технічні дії власника не означає припинення самого права власності на майно, набуте у шлюбі. Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що земельній ділянці із кадастровим номером 5310136400:14:004:0339 не можна будувати житлові будинки та визнавати право власності на вже збудовані будинки.
Судом першої інстанції правильно зазначено, що такі доводи є неприйнятними, оскільки цільове призначення даної земельної ділянки було змінено згідно звернення безпосередньо відповідача ОСОБА_2 , що не може бути перешкодою для поділу спільного сумісного майна подружжя.
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідач не надав жодних доказів того, що майно було придбано за його особисті кошти.Майно придбано у лютому 2022 року, коли сторони перебували у шлюбі (з 1997 року). Таким чином, вказане майно є спільною сумісною власністю.
Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального прав, що регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про поділ майна. Правові підстави для скасування рішення суду відсутні.
Колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 травня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 25 березня 2026 року.

Головуючий    Т.В. Одринська 

Судді       А.І. Дорош 

О.О. Панченко