П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/13153/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шуляк Любов Анатоліївна 
Суддя-доповідач - Граб Л.С. 
15 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Граб Л.С. 
суддів: Матохнюка Д.Б.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив:
-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову в призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у листі відповіді від 25.03.2025;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити, з часу звернення до відповідача 28.02.2025, призначення та виплату пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 із зарахуванням у пільговий трудовий стаж періодів роботи пресувальником готової продукції та відходів та заготівником хімічних розчинів у ВАТ "Льонотекс" з 18.07.1990 по 17.01.2006, згідно записів №№ 1-4 в трудовій книжці НОМЕР_1 .
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 позов задоволено частково:
-визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 18.07.1990 по 17.01.2006;
-зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 18.07.1990 по 08.09.1999 на посаді пресувальника готової продукції та відходів, з 09.09.1999 по 17.01.2006 на посаді заготівельника (готувача) хімічних розчинів та повторно розглянути заяву від 28.02.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду в даній справі.
В решті позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги, Управління посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
28.02.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою щодо зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 18.07.1990 по 17.01.2006 та призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", однак отримав відмову. 
Позивач, не погодившись із такими діями відповідача, звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 8 Закону України від 9 липня 2003 року N 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право на отримання пенсії мають право громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
У частині першій статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 1058-IV) закріплено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років-на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Пунктом "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці,-за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній (далі - Порядок № 637).
Пунктами 1 та 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За правилами п. 3 вказаного Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінпраці та Мінфіном (п. 20 Порядку № 637).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ч.1 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.
При цьому, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Разом з цим, п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 визначено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника- прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Так, за змістом трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 наявні наступні відомості щодо роботи:
- з 18.07.1990 року позивач прийнятий на Житомирський льонокомбінат у відділ виробництва на посаду пресувальник готової продукції і відходів 3 розряду (запис №1);
- 30.08.1995 згідно Указу Президента України від 26.11.1994 року №699/94 та наказу Фонду державного майна України 30.08.1995 року Житомирський льонокомбінат перетворено на Відкрите акціонерне товариство "Льонотекс" (запис №2);
- з 09.09.1999 по 17.01.2006 року позивача переведено на посаду заготівельник (готувач) хімічних розчинів 4 розряду (запис №3);
- 17.01.2006 позивача звільнено з підприємства на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (запис №4).
Отже, відповідно до записів у трудовій книжці позивача, судом встановлено, що в період з 18.07.1990 по 08.09.1999 працював на посаді пресувальника готової продукції та відходів, з 09.09.1999 по 17.01.2006 на посаді заготівельника (готувача) хімічних розчинів.
Так, однією із умов зарахування до пільгового стажу періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи.
Списки №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Список №2), затверджені: постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173; постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 (з 01.01.1992); постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 (з 11.03.1994); постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 (з 16.01.2003); постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 (з 03.08.2016).
Судом досліджено Список №2, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, Список № 2, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, Список №2, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 02 березня 1994 року №162, які діяли в період з 18.07.1990 по 08.09.1999, зокрема розділ "Льняна та пенько-джутова промисловість", "Льняне та конопледжутове виробництво" та встановлено наявність посади "пресувальник відходів" (2210400а-17073).
Також Список №2, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 №36, містить посаду " готувач просочувальних сумішей " (20.3а).
Оскільки трудова книжка позивача містить в собі вищенаведені записи щодо характеру роботи у спірний період, відповідачем безпідставно не враховано до спеціального страхового стажу за Списком № 2 період роботи позивача з 18.07.1990 по 17.01.2006.
При цьому, жодних посилань на недоліки в оформленні записів трудової книжки щодо спірних період ні в оскаржуваних рішеннях про відмову у призначенні пенсії, ні у відзиві на позовну заяву, відповідачами не наведено.
Слід зазначити, що додатковим документальним підтвердженням зайнятості позивача за відповідною професією є архівні довідки від 04.08.2023, з яких видно, що в спірний період позивач числився в обробному виробництві №1 Житомирського льонокомбінату та отримував заробітну плату, тобто робота була постійною, мала безперервний характер.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За встановлених обставин апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Матохнюк Д.Б.    Сторчак В. Ю.