ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/32245/20 Суддя (судді) першої інстанції: Полях Н.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чуприни О.В., суддів Попової О.Г., Говоруна О.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хенкелль Фрешенет Україна" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "СТОЛИЧНИЙ" (надалі по тексту також – позивач, ТОВ "КЗШВ "СТОЛИЧНИЙ", Товариство) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (надалі по тексту також – відповідач, контролюючий орган, податковий орган, ГУ ДПС у м. Києві), у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 01.12.2020 за №91600416.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ТОВ "КЗШВ "СТОЛИЧНИЙ" до Офісу великих платників податків ДФС звітну податкову декларацію з плати за землю 20.02.2019 за №9026706833. Надалі, з огляду на факт зменшення бази оподаткування 20.05.2019 подано уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за №9103937439, податкові зобов`язання за котрими виконано у повному обсязі та строки, передбачені податковим законодавством. З огляду на таке, контролюючий орган за наслідком проведення камеральної перевірки дійшов помилкового висновку про несвоєчасність сплати Товариством податкових зобов`язань з плати за землю.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Хенкелль Фрешенет Україна" про зміну назви та місцезнаходження позивача – задоволено. Визнано вірною назву позивача у справі №640/32245/20 – Товариство з обмеженою відповідальністю "Хенкелль Фрешенет Україна" (надалі по тексту також – ТОВ "Хенкелль Фрешенет Україна") (код ЄДРПОУ 30373419), адреса: 01010, місто Київ, вул. Острозьких Князів, будинок 32/2, 1 поверх.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 01.12.2020 за №91600416.
Суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами адміністративної справи засвідчуються обставини самостійного визначення позивачем податкових зобов`язань з орендної плати за землю за 2019 рік, своєчасне подання податкової декларації та уточнюючої декларації у зв`язку зі зміною бази оподаткування, а також здійснення сплати узгоджених податкових зобов`язань у визначені Податковим кодексом України строки. Водночас за наслідком проведення камеральної перевірки контролюючим органом зроблено висновок про порушення позивачем вимог пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України у зв`язку з несвоєчасною сплатою податкових зобов`язань з орендної плати за землю за окремі місяці 2019 року, проте вказане спростовується долученими Товариством доказами проведення платежів, зазначених в уточнюючій декларації. 
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення норм матеріального права, звертається до наступного: оскільки за даними інтегрованої картки платника у ТОВ "Київський завод шампанських вин "СТОЛИЧНИЙ" станом на 21.02.2020 була наявна недоїмка у розмірі 114 424,61 гривень, котра була погашена тією самою датою, то в подальшому кошти, котрі сплачувалися платником, у силу вимог пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, зараховувалися в рахунок погашення податкового боргу з урахуванням черговості його виникнення.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
ТОВ "Хенкелль Фрешенет Україна" не скористалося правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відтак у силу частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також – КАС України) відсутність останнього не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати орендної плати за землю ТОВ "КЗШВ "СТОЛИЧНИЙ", за результатами якої складено акт від 06.11.2020 за №607/ж5/26-15-04-16-20, яким встановлено несвоєчасну сплату податкових зобов`язань по орендній платі за землю з юридичних осіб, чим порушено вимоги пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України.
На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом складено податкове повідомлення-рішення від 01.12.2020 за №91600416, яким за порушення граничного терміну сплати на позивача накладено штраф у розмірі 10 відсотків від погашеної суми податкового боргу (114 424,60 гривень) у сумі 11 442,46 гривень.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (надалі по тексту також – ПК України, Кодекс), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Податковим обов`язком в розумінні вимог статті 36 вказаного Кодексу визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Згідно статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 15.1 статті 15 Кодексу визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
За змістом підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 ПК України).
За приписами підпункту 75.1.1. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах (абзац 2 підпункту 75.1.1. пункту 75.1 статті 75 ПК України).
Як визначено пунктом 76.1 статті 76 Кодексу, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. При цьому, згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу (пункт 76.3 статті 76 ПК України).
Відповідно до пункту 76.2 статті 76 Кодексу, порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
Зокрема, згідно пункту 86.2 статті 86 Податкового кодексу України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків – сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
В силу вимог підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання – сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг – сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
За змістом підпункт 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) – плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Як визначено пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Пунктом 57.1 статті 57 Кодексу передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Плата за землю – обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункт 14.1 статті 14 ПК України).
Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності – обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками плати за землю є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Згідно з положеннями пунктів 288.1 – 288.4 статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
За змістом пункту 288.7 статті 288 ПК України, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 Податкового кодексу України.
Згідно статті 285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Водночас у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: 
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; 
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу (пункт 126.1 статті 126 ПК України).
Поруч із цим, відповідно до пункту 87.9 статті 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Таким чином, Податковим кодексом України закріплено право контролюючого органу щодо зарахування сплачених платником коштів в рахунок погашення податкового боргу, всупереч напряму сплати, визначеного платником податків.
Отже, у випадку перенаправлення контролюючим органом коштів на оплату поточних податкових зобов`язань у рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше, у такого платника податків виникає недоїмка за податковими зобов`язаннями за поточні податкові періоди, яка погашається у порядку, визначеному пунктом 87.9 статті 87 ПК України та у випадку несвоєчасного погашення якої, останній нараховує штраф у розмірах, установлених статтею 126 ПК України у залежності від терміну затримки.
При цьому, санкція норми статті 126 ПК України передбачає застосування до платника податків штрафу у випадку несплати ним узгодженої суми грошового зобов`язання безвідносно до підстав її виникнення. Проте будь-яких винятків до випадків застосування контролюючим органом норм пункту 87.9 статті 87 Кодексу, стаття 126 не містить. Розрахунок сум штрафних санкцій позивачем у судовому процесі не оспорюється.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04.04.2018 у справі №815/5491/16, від 26.03.2019 у справі 810/315/17, від 20.10.2021 у справі №804/5323/17.
Разом з цим, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.09.2023 у справі №821/167/18 вказав, що сплата податкового зобов`язання перед погашенням податкового боргу, тобто з порушенням приписів пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, внаслідок чого податковий орган здійснював зарахування коштів на погашення податкового боргу замість платника податків, не може вважатися належною сплатою податкового зобов`язання та тягне за собою відповідальність, передбачену пунктом 126.1 статті 126 ПК України.
Аналіз пункту 126.1 статті 126 ПК України доводить, що об`єктом застосування штрафу є погашена сума податкового боргу, спосіб такого погашення значення не має (є це самостійна сплата чи зарахування сплачених коштів контролюючим органом в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення). Погашення податкового боргу за положеннями підпункту 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 ПК України – це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем 20.05.2019 подано до Офісу великих платників ДФС уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за реєстраційним №9103937439, відповідно до якої суму плати за землю на 2019 рік обчислено з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями в наступному розмірі: січень – 190 855,23 гривень, лютий – 190 855,23 гривень, березень – 190 855,23 гривень, квітень – 114 513,14 гривень, травень – 114 513,14 гривень, червень – 114 513,14 гривень, липень – 114 513,14 гривень, серпень – 114 513,14 гривень, вересень – 114 513,14 гривень, жовтень – 114 513,14 гривень, листопад – 114 513,14 гривень, грудень – 114 513,08 гривень (а.с.24-28).
За долученими Товариством платіжними дорученнями податкові зобов`язання з плати за землю на 2019 рік, визначені в уточнюючій податковій декларації за №9103937439 від 20.05.2019, виконані в наступних розмірах та строки: сiчень – 190 855,23 гривень (за №3572 від 26.02.2019); лютий – 190 855,23 гривень (за №3 від 25.03.2019); березень – 190 855,23 гривень (за №4150 від 24.04.2019); квітень – 114 513,14 гривень (за №4339 від 28.05.2019); травень – 114 513,14 гривень (за №9 від 24.06.2019); червень – 114 513,14 гривень. (за №2 від 30.07.2019); липень 114 513,14 гривень (за №3 від 28.08.2019); серпень – 114 513,14 гривень (за №4913 від 25.09.2019); вересень – 114 513,14 гривень (за №5199 від 28.10.2019); жовтень – 114 513,14 гривень (за №5458 від 25.11.2019); листопад – 114 513,14 гривень (за №5757 від 23.12.2019); грудень – 114 513,08 гривень (за №5757 від 27.01.2020) (а.с.29-40).
Виходячи зі змісту акту камеральної перевірки від 06.11.2020 за №607/ж5/26-15-04-16-20 та додатку (а.с.58-60), факт несвоєчасності сплати податкових зобов`язань по орендній платі за землю з юридичних осіб, чим порушено вимоги пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, встановлено за період з 31.01.2020 по 21.02.2020.
У цьому контексті долучена до апеляційної скарги інтегрована картка платника ТОВ "КЗШВ "СТОЛИЧНИЙ", не засвідчує доводи контролюючого органу про наявність станом на 21.02.2020 недоїмки у розмірі 114 424,61 гривень та погашення її тією самою датою, адже перерахунок коштів, за яким відбулася сплата узгодженого податкового зобов`язання за грудень 2019 року, проведений 27.01.2020 за платіжним дорученням за №5757.
Суду залишається незрозумілою обставина, за якою у відомостях контролюючого органу відображено обставини сплати податкового зобов`язання лишень 21.02.2020, а не їх фактичною датою – 27.01.2020, що і мало місце у спірному випадку.
Водночас вказана картка не відображає дані про наявність іншого податкового боргу, котрий потребував погашення за рахунок платіжного доручення за №5757 від 27.01.2020 станом на час проведення коментованого платежу.
З огляду на таке, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що платежі, зазначені в уточнюючій декларації позивача від 20.05.2019, сплачені у межах 30 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного місяця, тобто у строки, передбачені пунктом 287.3 статті 287 ПК України, та зазначає, що з інтегрованої картки платника не простежується наявності обставин ані прострочення сплати позивачем вказаних платежів, ані наявності попереднього непогашеного податкового боргу.
Зважаючи на відсутність доказів порушення ТОВ "Київський завод шампанських вин "СТОЛИЧНИЙ" граничних строків сплати грошового зобов`язання по орендній платі за землю з юридичних осіб, Головним управлінням ДПС у м. Києві протиправно накладено на позивача штраф у розмірі 10% від погашеної суми боргу.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Наведені в апеляційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав уважати, що ним неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права при постановленні оскаржуваного судового рішення.
Суд першої інстанції в повній мірі встановив фактичні обставини справи та надав об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів, наведених учасниками справи, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено неповно чи неправильно, а, отже, і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
За приписами частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням встановлених в цій справі обставин та правового регулювання спірних правовідносин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, що є підставою для залишення його без змін.
Відповідно до статті 139 КАС України новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хенкелль Фрешенет Україна" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, – залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 у справі №640/32245/20, – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя    Чуприна О.В.

Суддя       Попова О.Г.

Суддя      Говорун О.В.