ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/3009/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 
на рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 року, суддя першої інстанції Щавинська Ю.М.
у справі № 916/3009/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", м.Дніпро
до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 
про стягнення 298 532 грн 87 коп.
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
01.08.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", м.Дніпро звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 про стягнення 279683 грн 65 коп. заборгованості за спожиту електроенергію за період грудня 2024 року, 4298 грн 70 коп. 3 % річних від простроченої суми, 14 505 грн 52 коп. інфляційне збільшення суми боргу, а також судових витрат. 
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за укладеним між сторонами договором №14321386/2024/9-24 про закупівлю електричної енергії споживачу від 16.01.2024 в частині оплати спожитої електричної енергії. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3009/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 року у справі №916/3009/25 позов задоволено. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", м.Дніпро 279683 грн 65 коп. заборгованості за спожиту електроенергію за період грудня 2024 року, 4298 грн 70 коп. 3 % річних від простроченої суми, 14 505 грн 52 коп. інфляційні витрати та судовий збір у сумі 3582 грн 39 коп. 
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, послався на те, що відповідач порушив виконання зобов`язань за договором №14321386/2024/9-24 про закупівлю електричної енергії споживачу від 16.01.2024 в частині сплати спожитої електричної енергії.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 з рішенням суду першої інстанції не погодилася, тому звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційну скаргу задовільнити, а рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 року № 916/3009/25 скасувати.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. 
Зокрема, скаржник, зазначив, що за 2024 рік отримано 12 рахунків та актів прийому-передачі, в тому числі, за грудень 2024 року на загальну суму 10 251 000 грн разом з ПДВ.
Станом на 31.12.2024 року відповідно до п. 5.7. договору від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги», м. Дніпро отримано акт приймання-передавання товарної продукції № 521000071559/12 від б/д та рахунок № 521000071559 від б/д на загальну суму 1 051 379 грн 44 коп., по якому здійснено оплату електричної енергії за грудень 2024 року у кількості 127 965 кВт. 
Скаржник стверджує, що розрахунок за грудень місяць відповідно до умов договору був проведений в повному обсязі. Стосовно боргу, зазначеного в позовній заяві Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", м.Дніпро по справі №916/3009/25, інших актів прийняття - передавання/ актів прийому-передачі та рахунків до Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 за грудень 2024 не надходило. 
Враховуючи пункт 5.1. договору та здійснені оплати, Військовою частиною НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 перераховано на баланс Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги», м.Одеса 10 251 000 грн разом з ПДВ. Сума договору повністю виплачена, відповідно до умов договору.
Скаржник звертає увагу на той факт, що Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 є бюджетною установою та розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня. Відповідно до ст. 2 Бюджетного кодексу України, військова частина є бюджетною установою, яка повністю утримується за рахунок державного бюджету і не має власних джерел доходів для покриття непередбачених витрат. Як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, військова частина може здійснювати видатки лише в межах затверджених кошторисів та відповідно до цільового призначення. 
Порядок взяття та виконання зобов`язань регулюється Бюджетним кодексом України. 
Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань заборонено законом і не створює для бюджету зобов`язання здійснити платіж. Платежі можливі лише через Державну казначейську службу України після реєстрації бюджетних зобов`язань. Відповідно до Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.03.2012 № 309, військова частина може здійснювати платежі лише через органи Державного казначейства і тільки після реєстрації відповідних бюджетних зобов`язань. 
Відсутність зареєстрованих зобов`язань унеможливлює проведення платежів.
Також, відповідно до ч.1 ст. 57 Бюджетного Кодексу України визначено, що не пізніше 31 грудня поточного бюджетного періоду або останнього для іншого бюджетного періоду Державна казначейська служба України закриває всі фінансові зобов`язання, відкриті у поточному бюджетному періоді для виконання бюджету. Порядок закриття рахунків поточного бюджетного періоду та відкриття рахунків наступного бюджетного періоду визначається Міністерством фінансів України, у зв`язку з чим Військовою частиною НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 здійснити оплату за минулі періоди неможливо.
Також, апелянт звертає увагу, що умовами договору від 16.01.2024 року №14321386/2024/9-24 взагалі не передбачено такого виду відповідальності, як 3% річних та інфляційних втрат.
При цьому, Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 наполягає, що апелянт не був проінформований про обов`язок оплати за спожиту електричну енергію Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", м.Дніпро. Позивач мав би надати суду докази, які підтверджують належне повідомлення Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 щодо факту обізнаності останнього про його обов`язок з оплати поставленого відповідачу за спожиту електричну енергію. Так, Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", м.Олеса долучено до матеріалів справи договір, рахунок на оплату, але акт приймання- передачі (акт прийняття-передавання/акт прийому-передачі) згідно пункту 5.7. договору взагалі відсутній і позивач не довів факт як надіслання відповідачеві так і вручення адресатові рахунку на оплату за спожиту електричну енергію. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 року у справі №916/3009/25, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
10.12.2025 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги», м.Дніпро надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд у задоволенні апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 у справі №916/3009/25 відмовити в повному обсязі.
Позивач, зокрема, зазначає, що рахунок №521000075559/12 за період грудня 2024 року було виставлено постачальником станом на 15.12.2024 року, про що зазначено у рахунку. 25.12.2024 на адресу позивача звернувся відповідач з листом, у якому просив, у зв`язку із закриттям бюджетного року та з метою уникнення заборгованості за оплату електричної енергії по об`єктам Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , надати рахунок та акт наданих послуг за договором за період грудня 2024 року на суму 1051379 грн 44 коп. та рахунок на залишок об`ємів (лист від 25.12.2024 був доданий до відповіді на відзив на позовну заяву).
У відповідь на лист постачальник надав споживачу рахунок №521000071559/12 за період грудня 2024 року станом на 15.12.2024 року на суму 1051379 грн 44 коп. та прогнозований рахунок №521000071559/12 за весь період грудня 2024 року на суму 1340507 грн 96 коп. (рахунки з доказами отримання були додані до відповіді на відзив на позовну заяву). Рахунки були надані нарочно представнику військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , про що останній розписався за отримання вказаних рахунків. 
Таким чином, позивач зазначає, що споживання електричної енергії відповідач здійснював за договором включно до 31.12.2024 року і фактичні обсяги у грудні 2024 року електричної енергії відповідно більші, ніж вказані у рахунку №521000071559/12 за період грудня 2024 року, виставленого станом на 15.12.2024 та наданого відповідачеві.
Позивач зауважує, що споживач не здійснив повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії за спірний період, та допустив порушення строків оплати. Внаслідок чого, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, постачальником було нараховано 3% річних та інфляційні втрати за весь час прострочення.
Відзив долучено до матеріалів справи.
Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 3028 грн.). 
В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову. Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа №916/3009/25 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 298532 грн 87 коп.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 року у справі №916/3009/25 не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 року у справі №916/3009/25 не потребує скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

16.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» (постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 (споживач) укладено договір №14321386/2024/9-24 про закупівлю електричної енергії споживачу, відповідно до п. 1.1 якого умови цього договору розроблені відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» з урахуванням п. 10 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовника, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правого режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178,та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312. 
Згідно з п.2.1. договору постачальник зобов`язується постачати споживачу у 2024 році «Електрична енергія, код 09310000-5 - Електрична енергія за ДК 021:2015 Єдиного закупівельного словника» (далі електрична енергія / товар / електроенергія), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити електричну енергію на умовах цього договору.
Очікувані договірні обсяги закупівлі електричної енергії за цим договором становлять 1 700 000 кВт, год та визначені в додатку 1 до договору (п.2.2 договору).
Очікувані договірні обсяги закупівлі електричної енергії можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків та потреби замовника в електроенергії (п.2.3 договору).
Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії (п.2.4 договору).
Термін поставки (передачі) товару: з дати, зазначеної в повідомленні, але не раніше дати зміни постачальника, що підтверджується відповідним повідомленням адміністратора комерційного обліку до 31 грудня 2024 року включно (п.3.1 договору).
Місце поставки (передачі) товару - об`єкти споживача, згідно з додатком 3 до договору (п.3.2 договору).
Постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за постачання електричної енергії, крім передбаченої умовами цього договору (п.3.3 договору).
Поставка по цьому договору починається з дати, вказаної у повідомленні споживача. Повідомлення направляється споживачем на електронну адресу постачальника dp@yasno.com.ua не пізніше ніж за три дні до початку дати поставки (п.3.4 договору).
Загальна вартість цього договору становить 8 542 500 грн, крім того, ПДВ - 1 708 500 грн, разом з ПДВ - 10 251 000 грн (7 200 000 грн - за рахунок бюджетних коштів, 3 051 000 грн за рахунок відшкодувань військовослужбовців, які проживають в службових приміщеннях згідно договорів) (п.5.1 договору).
До загальної вартості цього договору включено витрати на послуги з передачі та розподілу електричної енергії за регульованими тарифами (п.5.2 договору).
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п.5.3 договору).
Споживач бере зобов`язання з отримання електричної енергії та його оплати в термін і строки, передбачені цим договором (п.5.4 договору).
Оплата за електричну енергію здійснюється споживачем виключно в грошовій формі. Оплата по цьому договору буде здійснюватися за рахунок бюджетних коштів. Розрахунки за спожиту електроенергію проводяться відповідно до вимог Бюджетного кодексу України (п.5.5 договору).
Загальна вартість договору складається з місячних сум вартості очікуваних договірних обсягів постачання електричної енергії споживачу (п.5.6 договору).
Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника за умови надання постачальником у строк до 12-го числа місяця, наступного за розрахунковим, акту приймання- передачі (акт прийняття-передавання/акт прийому-передачі) та рахунку, у тому числі в особистому кабінеті споживача, розміщеному на офіційному вебсайті постачальника https://dp.yasno.com.ua (п.5.7 договору).
Вартість спожитої електричної енергії визначається як добуток обсягу спожитої електричної енергії на ціну за 1 кВт*год, визначену згідно з додатком 2 до договору (п.5.8 договору).
Фактично спожитий обсяг електричної енергії у кожному розрахунковому періоді визначається на підставі даних комерційного обліку та фіксується в акті приймання-передачі (акті прийняття-передавання/акті прийому-передачі). Організація порядку здійснення комерційного обліку споживання товару споживачем здійснюється відповідно до вимог ПРРЕЕ, Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №311, та інших нормативно-правових актів (п.5.9 договору).
Оплата проводиться за умови наявності бюджетного фінансування протягом 7 банківських днів з моменту виставлення рахунку та надання акту приймання-передачі (акту прийняття-передавання/акту прийому-передачі), але не пізніше 20-го дня місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем) (п.5.10 договору).
Заборгованість у споживача перед постачальником виникає лише в разі несвоєчасної оплати за спожиту електричну енергію (п.5.11 договору).
Відповідно до п.5.12 договору у разі виникнення у споживача заборгованості за поставлену електричну енергію за цим договором, у тому числі у разі затримання бюджетного фінансування, споживач повинен офіційно звернутися до постачальника із пропозицією про складення графіка погашення заборгованості на термін не пізніше останнього дня календарного року та за вимогою постачальника надати довідки, що підтверджують неплатоспроможність (обмежену платоспроможність) споживача. Графік погашення заборгованості оформлюється додатком до цього договору. Укладення сторонами та дотримання споживачем графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від здійснення поточних платежів за дим договором.
У разі недотримання графіка погашення заборгованості або прострочення оплати поточних платежів постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному цим договором.
Згідно з п.13.10 договору усі повідомлення за договором вважаються зробленими належним чином, а документи отримані, якщо вони здійснені / направлені одним із зазначених нижче способів:
13.10.1. у письмовій формі та надіслані листом, вручені кур`єром або особисто за зазначеними в цьому договорі адресами. Датою отримання таких повідомлень (документів) буде вважатися дата їх особистого вручення або третій календарний день з дати його отримання поштовим відхиленням зв`язку, на території обслуговування якого розташований споживач або об`єкт споживача:
13.10.2. направлені на адресу електронної пошти, яка зазначена в договорі. Електронні документи оформлюються відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронні довірчі послуги» з обов`язковим використанням електронного підпису. Датою отримання таких повідомлень (документів) буде вважатися дата їх направлення іншій стороні, за умови, що такі повідомлення направлені до 17 год 00 хв. Повідомлення, направлені після зазначеного часу, вважаються такими, що отримані на наступний день після дати відправлення.
Договір набуває чинності з дати підписання сторонами та діє до 31.12.2024 включно, а в частині виконання зобов`язань сторонами - до повного їх виконання (п.14.1 договору).
Листом від 20.01.2025 Акціонерне товариство "ДТЕК Одеські Електромережі" повідомило, що обсяг розподіленої електричної енергії та віднесеної до постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" у грудні 2024 у Військової частини НОМЕР_1 складає 147 753 кВт*год.
Листом від 20.01.2025 Акціонерне товариство "Миколаївобленерго" повідомило, що Військова частина НОМЕР_1 (споживач) знаходилася на постачанні у постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги», м.Дніпро на території здійснення ліцензованої діяльності оператора системи розподілу Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» з 12.01.2024 до 01.01.2025. За грудень 2024 споживач був розрахований згідно абонентських показів, наданих споживачем.
Обсяг фактично спожитої електричної енергії відповідним споживачем за грудень 2024 року становить: за точкою комерційного обліку 6270664701003036, с. Рибаківка - 10 853 кВт*год; за точкою комерційного обліку 6229236710214885, м. Очаків, вул. Нікольська, 66 - 8 635 кВт*год.
Таким чином, загальний обсяг спожитої Військовою частиною НОМЕР_1 електричної енергії за грудень 2024 року становить 167 241 кВт*год.
Відповідачем надані суду рахунки за січень-листопад 2024 на загальну суму 9 199 620 грн 56 коп., а також рахунок №521000071559/12 за грудень 2024 року станом на 15.12.2024 на суму 1 051 379 грн 44 коп. та акт №521000071559/12 прийому-передачі електричної енергії за грудень 2024 на суму 1 051 379 грн 44 коп.
Листом 25.12.2024 відповідач звернувся до позивача з проханням, у зв`язку із закриттям бюджетного року та з метою уникнення заборгованості за оплату електричної енергії по об`єктам Військової частини НОМЕР_1 , надати рахунок та акт наданих послуг за договором за період грудня 2024 року на суму 1 051 379 грн 44 коп. з ПДВ та рахунок на залишок об`ємів. Контактною особою вказано ОСОБА_1 .
У відповідь на лист позивачем надано акт №256502139378-1 прийому-передачі електричної енергії за грудень 2024 від 31.12.2024 на суму 1 331 063 грн 09 коп. та прогнозований рахунок № 521000071559/12 за весь період грудня 2024 року на суму 1 340 507 грн 96 коп. Вказаний акт та рахунок містять підписи Богдана Кукальця, датовані 25.12.2024.
Матеріали справи містять вимогу про сплату заборгованості за спожиту електричну енергію №3510/KRMP від 22.01.2025 на суму 279 683,65 грн, додатком до якої є рахунок №256502139378 від 31.12.2024, за яким загальна сума, що підлягає сплаті на 31.12.2024 становить 279 683,65 грн. При цьому, у вказаному рахунку зазначено про сплату 1 051 379 грн 44 коп. та зазначено, що загальна сума по рахунку складає 1 331 063 грн 09 коп.(167 241 кВт*год). Кінцева дата сплати рахунку - 15.01.2025 року.
Матеріали справи містять реєстр від 22.01.2025 рекомендованої відправленої кореспонденції КМЦОК та фіскальний чек АТ "Укрпошта" від 22.01.2025, з яких вбачається, що 22.01.2025 позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу №3510/KRMP та рахунок №256502139378 від 31.12.2024 (трекінг-номер поштового відправлення 5002700083749).
Позивачем також надано суду розрахунки заборгованості за спожиту електроенергію за період грудня 2024 року, яка становить 279 683 грн 65 коп., 3% річних, сума яких становить 4 298 грн 70 коп. та інфляційних втрат у сумі 14 550 грн 52 коп.
Інших належних та допустимих доказів матеріали справи не містять.
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту електроенергію за грудень 2024 року у розмірі 298532 грн 87 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як убачається зі змісту ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, за вимогами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
За ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).
Згідно зі ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Окремим видом договору постачання енергетичними та іншими ресурсами є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".
Приписами ч. 1-2 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
Згідно до п.1.2.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 за №312 (далі - ПРРЕЕ), на роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.
Відповідно до п.1.2.8. ПРРЕЕ Постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та зміст якого визначається постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, та укладається в установленому цими Правилами порядку.
Матеріалами справи підтверджено, що за результатами проведення процедури закупівель (відкриті торги з особливостями) від 22.12.2023 №UA-2023-12-22-008666-a між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 (споживач) укладено договір №14321386/2024/9-24 про закупівлю електричної енергії споживачу від 16.01.2024.
Згідно з п.5.9 договору фактично спожитий обсяг електричної енергії у кожному розрахунковому періоді визначається на підставі даних комерційного обліку.
Листом від 20.01.2025 Акціонерне товариство "ДТЕК Одеські Електромережі" повідомило, що обсяг розподіленої електричної енергії та віднесеної до постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", м.Дніпро в грудні 2024 у Військової частини НОМЕР_1 складає 147 753 кВт*год.
Листом від 20.01.2025 Акціонерне товариство "Миколаївобленерго" повідомило, що Військова частина НОМЕР_1 (споживач) знаходився на постачанні у постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги», м.Дніпро на території здійснення ліцензованої діяльності оператора системи розподілу Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» з 12.01.2024 до 01.01.2025. За грудень 2024 споживач був розрахований згідно абонентських показів, наданих споживачем. Обсяг фактично спожитої електричної енергії відповідним споживачем за грудень 2024 року становить: за точкою комерційного обліку 6270664701003036, с. Рибаківка - 10 853 кВт*год; за точкою комерційного обліку 6229236710214885, м. Очаків, вул. Нікольська, 66 - 8 635 кВт*год.
Таким чином, загальний обсяг спожитої Військовою частиною НОМЕР_1 електричної енергії за грудень 2024 року становить 167 241 кВт*год.
На підставі даних комерційного обліку позивачем було складено рахунок №256502139378 від 31.12.2024, за яким загальна сума, що підлягає сплаті станом на 31.12.2024 становить 279 683 грн 65 коп. При цьому, у вказаному рахунку зазначено про сплату 1 051 379 грн 44 коп. та зазначено, що загальна сума по рахунку складає 1 331 063 грн 09 коп. (167 241 кВт*год). Кінцева дата сплати рахунку 15.01.2025.
Матеріали справи містять реєстр від 22.01.2025 рекомендованої відправленої кореспонденції КМЦОК та фіскальний чек АТ "Укрпошта" від 22.01.2025, з яких вбачається, що 22.01.2025 позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу №3510/KRMP та рахунок №256502139378 від 31.12.2024 (трекінг-номер поштового відправлення 5002700083749).
Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт поставки Військовій частині НОМЕР_1 електричної енергії в обсязі 167 241 кВт*год за грудень 2024 року.
З урахуванням вищевказаного спростовуються доводи скаржника стосовно того, що ним було спожито за грудень 2024 електричну енергію всього у кількості 127 965 кВт на суму 1051379 грн 44 коп., що підтверджується актом приймання-передавання товарної продукції №521000071559/12 та рахунком № НОМЕР_3 , оскільки вказаний рахунок та акт містили інформацію станом на 15.12.2024.
З огляду на вищевказане, судова колегія погоджується з тим, що в порушення прийнятих на себе грошових зобов`язань, які виникли у відповідача на підставі вимог Закону України "Про ринок електричної енергії" у зв`язку із споживанням електричної енергії, останнім не було своєчасно сплачено вартість спожитої у грудні 2024 року електричної енергії.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що обов`язок з оплати спожитої електричної енергії виникає у споживача не з моменту виставлення рахунку та надання чи підписання акту приймання-передачі (акту прийняття-передавання/акту прийому-передачі), а за наслідком спожиття електричної енергії.
Доводи скаржника щодо ненаправлення йому актів та рахунків на оплату спростовуються наданими позивачем доказами щодо направлення відповідних документів поштою та вручення представнику відповідача. 
Судова колегія відхиляє доводи скаржника, що він не був проінформований про обов`язок оплати за спожиту електричну енергію Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", м.Дніпро, зокрема, з огляду на те, що в матеріалах справи наявний лист Військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2024, у якому споживач просив постачальника про те, що у зв`язку із закриттям бюджетного року та з метою уникнення заборгованості за оплату електричної енергії по об`єктам Військової частини НОМЕР_1 , надати рахунок та акт наданих послуг за договором за період грудня 2024 року на суму 1 051 379 грн 44 коп. та рахунок на залишок об`ємів. У відповідь на лист постачальник надав споживачу рахунок № 521000071559/12 за період грудня 2024 року станом на 15.12.2024 року на суму 1 051 379,44 грн та прогнозований рахунок №521000071559/12 за весь період грудня 2024 року на суму 1 340 507,96 грн (рахунки з доказами отримання були додані до відповіді на відзив на позовну заяву). Рахунки були надані нарочно представнику військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , про що останній розписався за отримання вказаних рахунків. 
Таким чином, судова колегія зазначає, що споживання електричної енергії відповідач здійснював за договором включно до 31 грудня 2024 року і фактичні обсяги спожитої у грудні 2024 року електричної енергії відповідно більші, ніж вказані у рахунку № 521000071559/12 за період грудня 2024 року, виставленого станом на 15.12.2024 року, наданого відповідачем.
Обставина щодо відсутності у нього зареєстрованого бюджетного зобов`язання, зазначена відповідачем, в будь-якому випадку не може бути підставою для звільнення від обов`язку вчасної оплати спожитої електричної енергії. Факт того, що боржник є бюджетною установою, яка утримується за рахунок коштів державного бюджету, сам по собі не звільняє його від обов`язку належного та своєчасного виконання взятих на себе договірних зобов`язань.
Норми Бюджетного кодексу України регулюють порядок бюджетного фінансування, закриття рахунків та обліку бюджетних зобов`язань, однак не припиняють і не змінюють цивільно-правові (господарські) зобов`язання сторін за укладеним договором та не звільняють боржника від відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання.
Неможливість здійснення оплати за минулі бюджетні періоди з підстав закриття рахунків поточного бюджетного періоду є наслідком особливостей бюджетного процесу та організації фінансування боржника і не може покладатися на кредитора, а також не є підставою для звільнення від виконання ним грошового зобов`язання.
Крім того, укладаючи договір, боржник був обізнаний зі своїм правовим статусом, порядком бюджетного фінансування та обмеженнями бюджетного законодавства, однак добровільно прийняв на себе зобов`язання щодо оплати спожитих послуг у строки, визначені договором.
Отже, враховуючи умови укладеного між позивачем та відповідачем договору про закупівлю електричної енергії споживачу, з огляду на встановлені обставини справи в частині неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної сплати зобов`язань за спожиту електроенергію, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність задоволення заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електроенергію за грудень 2024 року у сумі 279 683 грн 65 коп. 
Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Судом апеляційної інстанції перевірено надані позивачем та здійснені судом першої інстанції розрахунки інфляційних втрат з лютого по червень 2025 року та 3% річних за період з 16 січня 2025 року по 21 липня 2025 року та встановлено, що вони є арифметично правильними та вірними, у зв`язку з чим рішення місцевого господарського суду щодо задоволення позовних вимог про стягнення 4 298 грн 70 коп. 3% річних та 14 550 грн 52 коп. інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення виконання відповідачем його грошового зобов`язання є вірним та обґрунтованим. 
Доводи скаржника стосовно того, що умовами договору від 16.01.2024 року №14321386/2024/9-24 взагалі не передбачено такого виду відповідальності, як 3% річних та інфляційних втрат судова колегія відхиляє, з огляду на те що зазначені нарахування здійснюються не на підставі договору, а на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка встановлює спеціальний вид відповідальності за прострочення грошового зобов`язання незалежно від умов договору. Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само 3 % річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідної умови в договорі.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Надаючи оцінку всім доказам та доводам позивача у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані позивачем на підтвердження існування обставин для стягнення з відповідача боргу у вищезазначеному розміру є такими, що відповідають таким стандартам, тоді як доводи, наведені скаржником, не підтверджені такими доказами і останній не довів ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належними засобами доказування наявність обставин для відмови у стягненні грошових коштів за договором в загальному розмірі 298532 грн 87 коп. 
Тому колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим оскаржуване рішення, яке переглядалося в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , викладені в апеляційній скарзі, є такими, що не спростовують наведених висновків господарського суду першої інстанції, а, відтак, підстави для скасування чи зміни судового рішення у даному випадку відсутні.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 року у справі №916/3009/25 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 року у справі № 916/3009/25 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 року у справі №916/3009/25 залишити без змін.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 02.03.2026 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Я.Ф. Савицький

А.І. Ярош