Справа № 939/3915/25

РІШЕННЯ
Іменем України

20 квітня 2026 року	селище Бородянка	

Бородянський районний суд Київської області в складі: головуючого судді - Герасименко М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 березня 2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 65244-03/2025, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. 29 липня 2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 29072025, у відповідності до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 26 800,00 грн, з яких: 10 800,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 800,00 грн – сума заборгованості за відсотками, 5 000,00 грн – сума заборгованості за штрафом, 1 000,00 грн – комісія за видачу кредиту.
Також, 09 лютого 2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 було укладено договір надання коштів у кредит № 73316618, які підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. 27 березня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27/03/25, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстрів боржників до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 38 162,50 грн з яких: 13 125,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 8 812,50 грн – сума заборгованості за відсотками, 12 475,00 грн – сума заборгованості за відсотками за понадстрокове користування кредитом, 3 750,00 грн – комісія за надання кредиту. 
Крім того, 26 березня 2025 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1896551, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. 25 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 25072025, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20 840,00 грн, з яких: 8 000,00 грн – сума заборгованості за основним зобов`язанням, 7 840,00 грн – заборгованість по комісії за обслуговування кредиту, 5 000,00 грн – сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня).
09 березня 2025 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5507936, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. 18 вересня 2025 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 18092025, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 18 вересня 2025 року до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 27 600,00 грн, з яких: 10 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 600,00 грн – сума заборгованості за комісією за обслуговування кредиту; 5 000,00 грн – сума заборгованості за неустойкою.
Також, 26 березня 2025 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 100955688, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. 28 липня 2025 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 28072025, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28 липня 2025 року до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 22 452,53 грн, з яких: 8 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 292,47 грн – сума заборгованості за процентами; 3 920,00 грн – сума заборгованості за комісією за обслуговування кредиту; 6 240,06 грн – сума заборгованості за неустойкою.
Враховуючи вказані обставини, просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 135 855,03 грн і судові витрати.
За ухвалою суду від 13 січня 2026 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; відповідач відзив на позов суду не направив.
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 30 березня 2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 65244-03/2025, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора Y811, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн, строком кредитування 120 днів до 27 липня 2025 року, зі сплатою процентної ставки у розмірі 0,90% в день та комісії за видачу кредиту у розмірі 1 000,00 грн (а.с. 10-15, 16-17, 18).
29 липня 2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 29072025, у відповідності до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 26 800,00 грн, з яких: 10 800,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 800,00 грн – сума заборгованості за відсотками, 5 000,00 грн – сума заборгованості за штрафом, 1 000,00 грн – комісія за видачу кредиту (а.с. 19-23).
Згідно з розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 65244-03/2025 станом на 29 липня 2025 року становить 26 800,00 грн, з яких: 10 800,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 800,00 грн – сума заборгованості за відсотками, 5 000,00 грн – сума заборгованості за штрафом, 1 000,00 грн – комісія за видачу кредиту (а.с. 24).
Також, 09 лютого 2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 було укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73316618, які підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 62100, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 25 000,00 грн, строком кредитування 30 днів до 10 березня 2025 року, зі сплатою процентної ставки в розмірі 0,250% за день та комісії за надання кредиту 15,00% від суми наданого кредиту, що складає 3 750,00 грн (а.с. 29-35, 36).
27 березня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27/03/25, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстрів боржників до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 38 162,50 грн з яких: 13 125,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 8 812,50 грн – сума заборгованості за відсотками, 12 475,00 грн – сума заборгованості за відсотками за понадстрокове користування кредитом, 3 750,00 грн – комісія за надання кредиту (а.с.37-42).
Згідно з розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 73316618 станом на 25 липня 2025 року становить 38 162,50 грн, яка складається із: 13 125,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 8 812,50 грн – сума заборгованості за відсотками, 12 475,00 грн – сума заборгованості за відсотками за понадстрокове користування кредитом, 3 750,00 грн – комісія за надання кредиту. З розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 сплатив в рахунок погашення заборгованості грошові кошти в загальному розмірі 11 875,00 грн (а.с. 43-45).
Крім того, 26 березня 2025 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» і ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 1896551, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 237346, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 8 000,00 грн, строком на 360 днів до 21 березня 2026 року, зі сплатою процентної ставки у розмірі 0,0010% в день, комісії за надання кредиту – 24,00 грн, яка нараховується за ставкою 0,30% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту, та комісії за обслуговування кредиту (за весь строк кредитування) – 24 640,00 грн, яка нараховується за ставкою 14,00% від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановленні графіком платежів (а.с.52-57, 58, 59, 60-61, 62, 63, 64).
25 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 25072025, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20 840,00 грн, з яких: 8 000,00 грн – сума заборгованості за основним зобов`язанням, 7 840,00 грн – заборгованість по комісії за обслуговування кредиту, 5 000,00 грн – сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня) (а.с.68-72).
З відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що ОСОБА_1 сплатив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11896551 грошові кошти у загальному розмірі 24,00 грн, які були зараховані в рахунок погашення комісії за надання кредиту (а.с. 66).
Також, 09 березня 2025 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 5507936, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 139424, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 10 000,00 грн, строком кредитування 345 днів до 17 лютого 2026 року, зі сплатою процентної ставки в розмірі 0,0010% в день, комісії за надання кредиту – 1 250,00 грн, яка нараховується за ставкою 12,50% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту, та комісії за обслуговування кредиту (за весь строк кредитування) – 30 800,00 грн, яка нараховується за ставкою 14,00% від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановленні графіком платежів (а.с. 78-83, 84, 85, 86-87, 89, 90).
18 вересня 2025 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 18092025, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 18 вересня 2025 року до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 27 600,00 грн, з яких: 10 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 600,00 грн – сума заборгованості за комісією за обслуговування кредиту; 5 000,00 грн – сума заборгованості за неустойкою (а.с.94-98).
З відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що ОСОБА_1 сплатив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 5507936 грошові кошти у загальному розмірі 5 450,00 грн, які були зараховані в рахунок погашення комісії за надання кредиту в розмірі 1 250,00 грн та комісії за обслуговування кредиту – 4 200,00 грн (а.с. 92).
26 березня 2025 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 100955688, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 955042, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 8 000,00 грн, строком кредитування 360 днів до 21 березня 2026 року, зі сплатою процентної ставки в розмірі 3,65% річних та 220% річних, починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів, а також комісії за обслуговування кредиту (за весь строк кредитування) – 12 320,00 грн, яка нараховується за ставкою 7,00% від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановленні графіком платежів (а.с. 99-104, 105, 106, 107-108, 109, 110, 111).
28 липня 2025 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 28072025, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28 липня 2025 року до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 22 452,53 грн, з яких: 8 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 292,47 грн – сума заборгованості за процентами; 3 920,00 грн – сума заборгованості за комісією за обслуговування кредиту; 6 240,06 грн – сума заборгованості за неустойкою (а.с.116-121).
З відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що ОСОБА_1 сплатив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 100955688 грошові кошти у загальному розмірі 24,00 грн, які були зараховані в рахунок погашення відсотків (а.с. 113-114).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитних договорів, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Таким чином, оскільки відповідач умови кредитних договорів належним чином не виконував, право вимоги за цими договорами перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість: 
- за договором про надання фінансового кредиту № 65244-03/2025 від 30 березня 2025 року у розмірі 21 800,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 800,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 1 000,00 грн – комісія за надання кредиту; 
- за договором про споживчий кредит № 1896551 від 26 березня 2025 року у розмірі 8 000,00 грн, з яких: 8 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу;
- за договором про споживчий кредит № 100955688 від 26 березня 2025 року у розмірі 12 292,47,00 грн, з яких: 8 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 292,47,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 
а всього в загальному розмірі 42 092,47 гривень.
Щодо позовних вимог в частинні стягнення заборгованості за кредитним договором № 73316618 від 09 лютого 2025 року, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконав, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості за тілом кредиту.
За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між фінансовою установою і відповідачем кредитного договору від 09 лютого 2025 року дана фінансова установа надала позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику в повному обсязі у визначений договором строк до 10 березня 2025 року.
Пунктом 7 кредитного договору встановлено порядок здійснення пролонгації строку кредитування, а саме позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування або строку виплати кредиту, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до позикодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку кредитування відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку кредитування обираються позичальником самостійно під час ініціювання укладення додаткової угоди про продовження строку кредитування та визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами, а також відображаються позичальнику в особистому кабінеті. 
Основними засадами цивільного судочинства згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України є змагальність та диспозитивність. Принцип змагальності полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Принцип диспозитивності цивільного процесу полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Вказані норми кореспондуються зі статтею 81 ЦПК України, яка визначає обов`язок доказування і подання доказів. Згідно з вказаною нормою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. 1 і 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Однак, всупереч вказаним вимогам позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що позичальником було ініційовано продовження строку користування кредитом і зміну дати повернення суми кредиту, а тому підстав вважати, що відбулася пролонгація строку кредитування, суд не вбачає.
Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування – 30 днів, тобто до 10 березня 2025 року.
Досліджений судом розрахунок заборгованості, свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування позикою включає періоди, які виходять за межі строку кредитування (30 днів, до 10 березня 2025 року), а тому є безпідставною і задоволенню не підлягає.
За умовами кредитного договору № 73316618 від 09 лютого 2025 року відповідач отримав кредит в розмірі 25 000,00 грн.
За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідач повинен був сплатити відсотки за кредитним договором в розмірі 1 875,00 гривень (25 000,00 грн х 0,250 % х 30 днів).
Крім того, оскільки п. 2.2.4 кредитного договору визначено зобов`язання відповідача щодо сплати комісії за надання кредиту, то суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 повинен був сплатити кредитору комісію у розмірі 3 750,00 грн.
З розрахунку за кредитним договором № 73316618 вбачається, що ОСОБА_1 сплатив в рахунок погашення заборгованості грошові кошти в загальному розмірі 11 875,00 гривень.
Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови кредитного договору № 73316618 від 09 лютого 2025 року належним чином не виконував, жодних заперечень щодо цього суду не надав, право вимоги за цим договорами перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги в цій частині, стягнути з  ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 18 750,00 грн (25 000,00 грн (тіло кредиту) + 1 875,00 грн (загальний розмір відсотків) + 3 750,00 (комісія) – 11 875,00 (кошти, сплачені відповідачем у рахунок погашення заборгованості за договором)).
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу і неустойки за кредитними договорами № 65244-03/2025 від 30 березня 2025 року, № 1896551 від 26 березня 2025 року та № 100955688 від 26 березня 2025 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Дію воєнного стану продовжено і він діє в Україні по теперішній час.
Згідно з розрахунками позивача, останнім визначено розмір штрафу у зв`язку із порушенням відповідачем грошового зобов`язання за кредитним договором № 65244-03/2025 від 30 березня 2025 року у розмірі 5 000,00 грн;
Також, згідно з розрахунком позивача, останнім визначено розмір неустойки у зв`язку із порушенням відповідачем грошового зобов`язання:
- за кредитним договором № 1896551 від 26 березня 2025 у розмірі 5 000,00 грн;
- за кредитним договором № 100955 від 26 березня 2025 у розмірі 6 240,06 грн;
Однак, враховуючи період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, який включає період дії воєнного стану, то суд, враховуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині.
Щодо позовних вимог в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту за кредитними договорами № 1896551 від 26 березня 2025 року та № 100955688 від 26 березня 2025 року, суд зазначає наступне.
Зі змісту позову вбачається, що до загального розміру заборгованості відповідача включена заборгованість за комісією за обслуговування кредиту:
- за кредитним договором № 1896551 від 26 березня 2025 року у розмірі 7 840,00 грн;
- за кредитним договором № 100955688 від 26 березня 2025 року у розмірі 3 920,00 грн.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність і безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження №14-44цс21).
Договір № 1896551 від 26 березня 2025 року передбачає сплату комісії за обслуговування кредиту. Пунктом 1.5.2. кредитного договору встановлено, що комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) (за весь строк кредитування) становить 24 640,00 грн, що нараховується за ставкою 14,00% від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановленні графіком платежів, який є додатком № 1 до цього договору. 
Договір № 100955688 від 26 березня 2025 року передбачає сплату комісії за обслуговування кредиту. Пунктом 1.5.2. кредитного договору встановлено, що комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) (за весь строк кредитування) становить 123 320,00 грн, що нараховується за ставкою 7,00% від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановленні графіком платежів, який є додатком № 1 до цього договору. 
Однак така комісія встановлена без уточнення найменування конкретної послуги та систематичності її надання.
Таким чином, вказані умови договорів не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а тому передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредитної заборгованості, в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. 
Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження надання послуг за які необхідно нараховувати щомісячну комісію.
Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, в тому числі й за ті, які за законом за умовами їх надання один раз на місяць повинні надаватись безоплатно, а позивачем не надано доказів, що такі послуги надавались відповідачу частіше одного разу на місяць, то позовні вимоги в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за комісією є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог в частинні стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 5507936 від 09 березня 2025 року, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконав, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості за тілом кредиту.
Згідно з розрахунком позивача, останнім визначено розмір неустойки (штрафу, пені) у зв`язку із порушенням відповідачем грошового зобов`язання у розмірі 5 000,00 грн.
Однак, враховуючи період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, який включає період дії воєнного стану, то суд, враховуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині.
Також, зі змісту позову вбачається, що до загального розміру заборгованості відповідача включена заборгованість за комісією за обслуговування кредиту у розмірі 12 600,00 грн.
Договір № 5507936 від 09 березня 2025 року передбачає сплату комісії за обслуговування кредиту. Пунктом 1.5.2. кредитного договору встановлено, що комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) (за весь строк кредитування) становить 30 800,00 грн, що нараховується за ставкою 14,00% від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановленні графіком платежів, який є додатком № 1 до цього договору. 
Однак така комісія встановлена без уточнення найменування конкретної послуги та систематичності її надання.
Таким чином, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а тому передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредитної заборгованості, в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. 
Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження надання послуг за які необхідно нараховувати щомісячну комісію.
Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, в тому числі й за ті, які за законом за умовами їх надання один раз на місяць повинні надаватись безоплатно, а позивачем не надано доказів, що такі послуги надавались відповідачу частіше одного разу на місяць, то позовні вимоги в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за комісією є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Крім того, судом встановлено, що за період існування кредитних правовідносин між сторонами договору, кредитор зарахував частину сплачених відповідачем коштів у розмірі 4 200,00 грн в рахунок комісії за обслуговування кредиту.
Отже, суд дійшов висновку, що сплачені відповідачем грошові кошти в рахунок комісії за обслуговування кредиту за кредитним договором № 5507936 від 09 березня 2025 року підлягає зарахуванню до основної суми заборгованості відповідача.
Враховуючи наведене, встановивши необґрунтоване нарахування позивачем комісії за обслуговування кредиту, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог щодо наявної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 800,00 грн (10 000,00 грн (сума заявлена позивачем як заборгованість за тілом кредиту) – 4 200,00 грн (сума, яку безпідставно зараховано у рахунок сплати комісії за обслуговування кредиту).
Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 485,36 грн, виходячи з розрахунку: 66 642,47 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 3 028,00 грн (сума сплаченого судового збору) / 135 855,03 грн (розмір заявлених позовних вимог).
Керуючись ст. 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № НОМЕР_2 у АТ «ТАСкомбанк») заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 66 642 (шістдесят шість тисяч шістсот сорок дві) гривні 47 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 485 (одна тисяча чотириста вісімдесят п`ять) гривень 36 копійок.
В іншій частині в позові відмовити.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено 20 квітня 2026 року.

Суддя	Марина ГЕРАСИМЕНКО