Справа № 144/633/23
Провадження № 2/144/3/26

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2026 р. с-ще Теплик
Теплицький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Бондарук О.П.,
з участю секретаря судового засідання Сторожук О.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Зубаня О.О.,
відповідача ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_3 до  ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя,
в с т а н о в и в :
10 травня 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя.
В обгрунтування позовної заяви зазначає, що з відповідачем ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з 24.10.2015 року, від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 . Під час шлюбу, у період 2016-2019 років, спільними фізичними зусиллями та за спільні кошти було побудовано будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 107,6 кв.м, житловою площею 49,2 кв.м. Власником земельної ділянки, на якій будувався будинок був відповідач, тому повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 01.04.2016 року було оформлено від імені відповідача. На час будівництва, а саме до травня 2021 року, сторони проживали в будинку матері відповідача по АДРЕСА_1 . В травні 2021 року вони перейшли проживати в новозбудований будинок, а вже у 2022 році між сторонами погіршилися відносини. Відповідач не надавав матеріальної допомоги дитині, почав застосовувати насильство в сім`ї, повідомляв про те, що позивач в даному будинку ніхто та будь-якими способами намагався виселити її з будинку. Запропонувавши відповідачеві мирно поділити будинок, останній відмовився, тому позивач вимушена звернутися до суду за захистом порушеного права.
Ухвалою судді Теплицького районного суду Вінницької області від 22.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 
Не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_2 подано до суду відзив, в якому зазначено, що земельна ділянка, на якій побудовано будинок, придбана ним ще до шлюбу, а також у період з 2008 по 2015 роки ним за власні кошти було придбано будівельні матеріали та збудовано фундамент. Просить суд поділити будинок в процентному відношенні, де його частка 70%, а позивачки – 30%.
Ухвалою суду від 10.10.2023 року за клопотанням позивача у справі було призначено судову  будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено.
Ухвалою суду від 24.09.2025 року поновлено провадження у справі.
Ухвалою судді Теплицького районного суду Вінницької області від 15 січня 2026 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні погодився на поділ майна, просив розподілити таке 70% на 30%, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що являється сусідкою сторін через межу. Пам`ятає, що відповідач придбав земельну ділянку, на якій знаходилась стара глинобитна хата. Він її розібрав, розгорнув ділянку і готував до нового будівництва. У 2015 році він одружився із позивачкою і вони разом спільними зусиллями будували дім. ОСОБА_6 постійно була на будівництві, годувала робітників, носила щебінь відрами. До їх одруження на земельній ділянці ОСОБА_2 була лише купка піску і щебню, інших будівельних матеріалів не було. Все привозилось, коли сторони були вже разом і почали спільно будівництво. Коли їх дитині був рік, на будівництві вже зводились стіни. 
Свідок ОСОБА_7 показала, що являється сусідкою сторін. Достеменно пам`ятає, що спірний житловий будинок відповідач будував разом з позивачкою. До їх одруження на земельній ділянці ОСОБА_2 ніяких будівельних матеріалів не було. Там стояла стара хата, яку сторони знесли і почали будівництво нового будинку. Позивачка постійно була присутня на будівництві, допомагала чим могла. 
Свідок ОСОБА_8 суду показала, що являється подругою позивачки та її кумою. У 2015 році, після одруження ОСОБА_2 із ОСОБА_6 , вони переїхали жити в с. Яланець Бершадського району, проживали у будинку ОСОБА_6 , а на спірній земельній ділянці почали підготовку до будівництва нового будинку. Згодом вони переїхали жити до матері відповідача, будівництво вже було розпочато. У 2016 році у сторін народилась донька ОСОБА_9 , і вона приїхала до них на хрестини. На той час на будівництві вже був фундамент. У 2018 році вона приїздила на день народження їхньої доньки, то вже стояв будинок (накрита коробка). А у 2019 році вже був повноцінний будинок, вставлялись вікна і велись чорнові роботи. У 2017 році вона особисто позичала матері позивачки 6 тисяч долларів США, у 2018 році – ще 1,5 тисячі долларів США. Після продажу будинку в с. Яланець, вони повернули їй борг. 
Свідок ОСОБА_10 показала, що являється матір`ю позивачки. У 2015 році її дочка вийшла заміж за ОСОБА_2 . На той час на спірній земельній ділянці вже починав копатись котлован, після чого заливався підмурок по старому плану. Але в 2016 році сторони змінили план будівництва і вирішили долити підмурок. У відповідача до одруження ніяких будівельних матеріалів не було. Вона особисто позичала у знайомих грошові кошти, які частинами напротязі 2017-2019 років давала ОСОБА_2 то на панелі, то на цемент, то на щебінь і т.д. Після продажу будинку у с. Яланець, з боргами вона розрахувалась. ОСОБА_2 обіцяв будинок зареєструвати на ОСОБА_6 , але все ж таки оформив його на себе, після чого усі роботи в будинку припинилися. 
Свідок ОСОБА_11 суду показав, що являється двоюрідним братом ОСОБА_2 . Будівництво спірного будинку розпочалось приблизно у 2014 році. На земельній ділянці ОСОБА_2 наявні були щебінь, камінь, цегла. Шлюб сторони зареєстрували у 2015 році, на той час будинку ще не було. Особисто він на будівництві допомагав розвантажувати будівельні матеріали, рити котлован та накривати коробку.
Свідок ОСОБА_12 показав, що відповідач ОСОБА_2 являється племінником його дружини. Пам`ятає, що підготовка до будівництва спірного будинку розпочалась приблизно у 2014 році. Відповідач постійно звозив на земельну ділянку якісь будівельні матеріали (камінь, щебінь, цеглу, пісок). А вже будувався будинок, коли сторони були разом. У 2015 році вони доливали підмурок, але ОСОБА_6 тоді вже була на будівництві. Вона постійно готувала їжу, приносила її на будівництво для бригади. 
Заслухавши пояснення та доводи сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, судом встановлено, що позивачка з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.10.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 13).
В даному шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №05 (а.с. 14). 
За час спільного подружнього життя, сторони побудували будинок за адресою:  АДРЕСА_1 , що підтверджується повідомленням про початок виконання будівельних робіт (а.с. 20).
Згідно витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 178 від 03.05.2023 року, в будинку за адресою:  АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 26).
Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га (для обслуговування житлового будинку, господарських споруд).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.04.2014 року, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею ,025 га, кадастровий номер 0523787200:04:001:0016, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с. 63). 
23.04.2014 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія НОМЕР_3 від 23.04.2014 року, на вищезазначену земельну ділянку по  АДРЕСА_1 (зворот а.с. 64).
Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.11.2019 року, будинок по   АДРЕСА_1 , загальною площею 107,6 кв м, належить ОСОБА_2 на праві приватної власності (а.с. 65).
Згідно звіту про оцінку майна від 03.05.2023 року, середня ринкова вартість житлового будинку загальною площею 107,6 кв.м., за адресою:  АДРЕСА_1 , становить 510000 грн, середня ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 0,25 га, кадастровий номер 0523787200:04:001:0016, складає 90000 грн (а.с. 27).
Висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №ОС – 486 від 05.08.2025 року надано три варіанти розподілу житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами та 9 варіантів розподілу земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 0523787200:04:001:0016 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 147 – 178).
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника чи членам його сім`ї.
Пунктом 30 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року передбачена рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК України.
Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.
Пунктом 22 вказаної Постанови Пленуму встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України, а відповідно до п. 24 та п. 25 Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Вирішуючи спір між подружжям про поділ майна, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є будинок та комплекс будівель та споруд; 2) з`ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин.
При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно з`ясовувати, коли саме сторони припинили ведення спільного господарства, обсяг спільного майна, нажитого на час припинення ведення спільного господарства, джерела придбання цього майна, наявність боргів подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
За нормами ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними.
За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
В матеріалах справи відсутні докази про домовленість між сторонами про порядок поділу майна.
За змістом статей 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Судом враховано, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.
Житловий будинок, який є спільною сумісною власністю подружжя, знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 0523787200:04:001:0016, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .
Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_3 , а саме на земельну ділянку, було видано відповідачеві 23.04.2014 року.
Пунктом 5 частини першої статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16 (провадження № 61-3478св18), зроблено висновок, що «земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України».
Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю, споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що необхідно визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, на якій розташований спірний будинок, розділити спільний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку на дві рівні частини, визнавши за кожним право власності на нерухоме майно 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та 1/2 частину земельної ділянки.
Оскільки ухвалою суду від 25.11.2025 року було прийнято клопотання сторони позивача про зміну предмету позову, в якій Позивач вважає за доцільне розподіл спільного майна провести з урахуванням варіантів поділу, зазначених у висновку експерта №ОС-486 від 05.08.2025 року, а саме поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами згідно варіанту 1, а земельну ділянку поділити згідно Варіанту 2, суд вважає, що такий варіант розподілу є найбільш оптимальним для сторін. 
Крім того, відповідно до ч.1, ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача.
Керуючись ст. ст. 5-8, 10,11, 12,13,81,141, 263-265,280-282, 259 ч.6 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Позов  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання сіпільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя, задовольнити. 
Визнати спільною сумісною власністю подружжя  ОСОБА_3 та  ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 107,6 кв. м, житловою площею 49,2 кв. м, який складається з житлового будинку літ. «А», веранди літ. «а1», критого ганку літ. «а2», критого ганку літ. «а3», та поділити спільно нажите майно в натурі таким чином:
- виділити  ОСОБА_3 в натурі у приватну власність в порядку поділу спільного майна подружжя частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою – АДРЕСА_1 , загальною площею 107,6 кв.м, житловою площею 49,2 кв.м, позначеного літ. «А», а саме: коридор 1-1 (12,0 кв.м), санвузол 1-3 (7,5 кв.м), частина житлової кімнати 1-6 (14,0 кв.м), житлова кімната 1-7 (10,9 кв.м), житлова кімната 1-8 (9,5 кв.м), всього площею 53,9 кв.м, веранда «а1», ганок «а2», згідно Варіанту 1 (Додаток 11) Висновку експерта №ОС-486 від 05.08.2025 р;
- виділити  ОСОБА_2 в натурі у приватну власність в порядку поділу спільного майна подружжя частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою – АДРЕСА_1 , загальною площею 107,6 кв.м, житловою площею 49,2 кв.м, позначеного літ. «А», а саме: коридор передпокій 1-2 (14,8 кв.м), кухня 1-4 (16,5 кв.м), котельня 1-5 (7,6 кв.м), частина житлової кімнати 1-6 (14,8 кв.м), всього площею 53,7 кв.м, критий ганок «а3», згідно Варіанту 1 (Додаток 11) Висновку експерта №ОС-486 від 05.08.2025 р; 
- стягнути з  ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_2 грошову компенсацію за відступ від рівності часток у житловому будинку з гоподарськими будівлями та спорудами в сумі 1509,00 грн. 
2. Виділити в натурі у приватну власність  ОСОБА_3 частку земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер: 0523787200:04:001:0016, за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), а саме: земельну ділянку площею 1250 кв.м, згідно Варіанту 2 до Варіанту 1 (Додаток 17) розподілу житлового будинку Висновку експерта №ОС-486 від 05.08.2025 р;
- виділити в натурі у приватну власність ОСОБА_2 частку земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер: 0523787200:04:001:0016, за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), а саме: земельну ділянку площею 1250 кв.м, згідно Варіанту 2 до Варіанту 1 (Додаток 17) розподілу житлового будинку Висновку експерта №ОС-486 від 05.08.2025 р. 
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_3 3000 грн судового збору та 29729,18 грн витрат на проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Представник позивача – адвокат Зубань Олексндр Олександрович, адреса: вул. Перемоги, 4 с. Бірків Вінницького р-ну Вінницької області, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ВН №000358 від 21.11.2018 року.
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Повний текст рішення виготовлено 10.04.2026 року.

Суддя