КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 369/18899/25 Головуючий у суді першої інстанції - Хацько Н.О.
Номер провадження № 22-ц/824/5340/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря - Марченко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської областівід 15 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Хацько Н.О., у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Дорменок Сергія Миколайовича, про визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири, скасування рішення про державну реєстрацію та припинення права власності,-
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , серія та номер: 204, посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Дорменок С.М. від 05 лютого 2025 року, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №77044302 від 05 лютого 2025 року, припинити право власності ОСОБА_1 на квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2492032332080).
Разом з позовом позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він зазначив, що 13 грудня 2012 року він надав в борг ОСОБА_4 гроші в сумі 90 000 доларів США, про що останнім було складено та підписано розписку. Згідно вказаної розписки строк повернення грошових коштів 13 грудня 2018 року. 
Відповідно до розписки, ОСОБА_4 взяв на себе зобов`язання повернути 90 000 доларів США до 13 грудня 2018 року періодичними платежами. Станом на 13 грудня 2018 року ОСОБА_4 частково не виконав свої зобов`язання та залишилась не повернута сума боргу у розмірі 72 651,16 доларів США. 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року у справі 369/16081/24 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за розпискою від 13 грудня 2012 року у розмірі 72 651,16 доларів США. 
09 вересня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бережним Я.В. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 369/16081/24 про стягнення з боржника вказаної суми боргу. Разом з тим, 05 лютого 2025 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_4 , передав у власність ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер ОНМ : 2492032332080). 
Згідно листа приватного виконавця у ОСОБА_4 відсутнє рухоме та нерухоме майно, грошові кошти на рахунках тощо, на яке можливо накласти стягнення у межах виконавчого провадження. ОСОБА_4 , після відкриття судового провадження у справі № 369/16081/24 про стягнення заборгованості, з метою виведення об`єкту нерухомості з власного володіння, для унеможливлення звернення на нього стягнення в майбутньому, 05 лютого 2025 року здійснив відчуження нерухомості. 
Таким чином, вважає, що договір купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2025 року є фраудаторним правочином, оскільки вчинений на шкоду йому, тому вважає за необхідне накласти арешт на нерухоме майно, а саме квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та встановити заборону особам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь які реєстраційні дії щодо речових прав на квартиру.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської областівід 15 жовтня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову - задоволено частково. Накладено арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу № 204, виданого 05 лютого 2025 року приватним нотаріусом Бучанського нотаріального округу Київської області Дорменок С.М. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2492032332080). В решті заяви про забезпечення позову - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову залишити без задоволення.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що заява позивача про забезпечення позову мотивована тим, що предметом спору є визнання фраудаторного правочину недійсним та скасування державної реєстрації права власності нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер ОНМ : 2492032332080). 
Разом з тим, суд першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог не пересвідчився в тому, що позивачем не спростовано правомірності правочину жодними вагомими доказами, а також взагалі не обґрунтовано, що спірний договір купівлі-продажу квартири у відповідності до критеріїв, для кваліфікації договору як фраудаторного відноситься до нього.
????Зазначає, що до заяви про забезпечення позову долучено лист приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. від 02 жовтня 2025 року №14156-790590982/2, в якому заначено, що в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 можливим є звернення стягнення на майно, належне ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.
????При цьому, це вказує на те, що у боржника ОСОБА_4 є майно для сплати боргу та виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили.
????Відтак, підстав для визнання спірного договору купівлі-продажу квартири фраудаторним договором відсутні.
Вказує, що обраний позивачем вид забезпечення позову не є співмірним та не співвідноситься з пред`явленими позовними вимогами. 
06 січня 2026 року на адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.
Доводи відзиву обґрунтовує тим, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали було відсутнє остаточне рішення, яке б встановлювало заборгованість боржника у спосіб, що підлягає примусовому виконанню. 
Вважає, що судом першої інстанції було протиправно накладено арешт на майно ОСОБА_1 , яка не є боржником за розпискою, не є стороною виконавчого провадження та не перебуває у будь-яких зобов`язальних правовідносинах з позивачем. Суд першої інстанції не врахував, що спірна квартира є єдиним житлом ОСОБА_1 , у якому вона фактично проживає разом із малолітньою дитиною.
Заява про забезпечення позову та оскаржувана ухвала суду першої інстанції ґрунтуються виключно на припущеннях позивача щодо можливих майбутніх дій нового власника квартири, без наведення будь-яких конкретних обставин чи належних і допустимих доказів, які б свідчили про реальність, а не декларативність таких ризиків.
08 січня 2026 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що під час постановлення ухвали, суд першої інстанції мав встановити обставини того, чи невжиття заходів з арешту на спірну квартиру ускладнить поновлення порушених прав позивача.
Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири, скасування рішення про державну реєстрацію та припинення права власності. Так, предмет спору є визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладений між відповідачами по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , відповідно якого, до ОСОБА_1 перейшло право власності на квартиру.
Викладене дає можливість припустити, що ОСОБА_4 , з метою унеможливлення виконання зобов`язання здійснив відчуження свого майна третій особі.
Наслідком задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та припинення права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру, може бути повернення стану речей до його укладення.
У свою чергу, відновлення такого стану речей матиме позитивним наслідком для забезпечення реальної можливості виконання зобов`язань з повернення боргу за договором позики.
При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову залишити без задоволення, з підстав та мотивів, викладених в апеляційній скарзі. 
Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін, оскільки доводи, на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом та висновків, викладених у оскаржуваному судовому рішенні. Вважає, що ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства. 
16 лютого 2026 року від приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Дорменюка С.М. надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , належним чином повідомлені, до суду апеляційної інстанції не з`явилися (а.с. 184). 

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 13 грудня 2012 року ОСОБА_3 надав у борг ОСОБА_4 гроші в сумі 90 000 доларів США. На підтвердження фактичного отримання вказаних коштів, було складено та підписано розпису про отримання коштів.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року у справі 369/16081/24 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 суму боргу за розпискою від 13 грудня 2012 року у розмірі 72 651,16 доларів США.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережним Я.В. від 09 вересня 2025 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 за виконавчим листом №369/16081/24, виданим Києво-Святошинським районним судом від 03 вересня 2025 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за розпискою розмірі 72 651,16 доларів США.
Згідно з договору купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного округу Київської області Дорменюк С.М., ОСОБА_4 продав належне йому на праві приватної власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , покупцю ОСОБА_1 .
Районний суд зазначив, що позивач звернувся до суду з позовом, з тексту якого вбачається, що предметом спору є визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири, від 02 травня 2025 року №204, укладений між відповідачами по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , відповідно до якого, до відповідачки ОСОБА_1 перейшло право власності на вище вказану квартиру.
Вирішуючи заявлену позивачем заяву про забезпечення позову та задовольняючи її суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що така заява підлягає задоволенню та є об`єктивна доцільність застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, яка належить на підставі договору купівлі-продажу від 05 лютого 2025 року за №204, оскільки зазначений захід спроможний забезпечити виконання судового рішення у виконавчому провадженні та забезпечить збалансованість інтересів сторін, унеможливить відчуження об`єкту нерухомості на користь третіх осіб та стане перешкодою щодо затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на ефективний судовий захист.
При цьому районний суд не вважав за доцільне вживати такий захід забезпечення позову як заборона особам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь-які реєстраційних дії щодо речових прав на квартиру, оскільки арешт як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про часткове задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відповідає з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 11 серпня 2022 року у справі № 522/1514/21, від 21 лютого 2024 року у справі № 201/9686/23, від 01 травня 2024 року у справі № 638/6777/23, від 17 червня 2024 року у справі № 644/1482/22.
У цій справі позивач заявив вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації та припинення права власності на квартиру.
Встановлено, що 13 грудня 2012 року ОСОБА_3 надав у борг ОСОБА_4 гроші в сумі 90 000 доларів США. На підтвердження фактичного отримання вказаних коштів, було складено та підписано розпису про отримання коштів.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року у справі 369/16081/24 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 суму боргу за розпискою від 13 грудня 2012 року у розмірі 72 651,16 доларів США.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережним Я.В. від 09 вересня 2025 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 за виконавчим листом №369/16081/24, виданим Києво-Святошинським районним судом від 03 вересня 2025 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за розпискою розмірі 72 651,16 доларів США.
Згідно з договору купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного округу Київської області Дорменок С.М., ОСОБА_4 продав належне йому на праві приватної власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , покупцю ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що вказаний правочин вчинено між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з метою уникнення виконання зобов`язань ОСОБА_4 від повернення суми боргу за розпискою від 13 грудня 2012 року у розмірі 72 651,16 доларів США.
Враховуючи наведене, встановивши, що між сторонами у справі дійсно виник спір та приймаючи до уваги, що існує ймовірність відчуження квартири АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції задовольняючи заяву ОСОБА_3 дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову у цій справі шляхом накладення арешту на спірну квартиру.
Такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки визнання недійсним правочину, який є безпосередньою підставою для зміни власника спірної квартири, вплине на подальший правовий режим цього нерухомого майна. Вжитий захід забезпечення позову забезпечить запобігання ухиленню від виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог. Крім того, такий вид забезпечення позову не порушує право володіння та користування майном.
Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_1 , оскільки спірне майно фактично перебуває у володінні останньої, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Разом з тим, підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення поданої заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а заявлені заходи забезпечення позову відповідають обставинам справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови виготовлено 19 лютого 2026 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський
Судді : Т.Ц.Кашперська
В.О.Фінагеєв