РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
21 квітня 2026 р.  Справа № 120/14186/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовною заявою (з урахуванням уточнення позовних вимог) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, ВЧ) про визнання протиправної відмови від 21.08.2025 у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн., зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. грн., передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Позовні вимоги обґрунтовані, що він проходив військову службу за призовом під час мобілізації в умовах дії воєнного стану, запровадженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX у військовій частині НОМЕР_1 , та брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Позивач зазначив, що 25.04.2025 звернувся з рапортом щодо виплати йому одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, передбаченої абзацами другим та четвертим пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153. У відповідь на зазначене звернення відповідач листом від 21.08.2025 повідомив, що позивач притягувався до кримінальною відповідальності Сосніським районним судом міста Черкаси та адміністративної відповідальності командиром військової частини. Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті йому спірної одноразової грошової допомоги, оскільки ухвалою відповідного суду позивача було звільнено від кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Ухвалою від 14.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження без повідомлення учасників справи.
17.11.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача заперечив проти задоволення позову та зауважив, що позивача звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 407 КК України, з нереабілітуючих підстав, що свідчить про достатність доказів у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, відповідно до абз. 5 п. 4 Постанови № 153 відсутні підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 1 млн. грн.
20.11.2025 через підсистему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначила, що позивач має право на отримання спірної грошової допомоги, абз. 5 п. 4 постанови № 153-2025 застосовується лише до п. 2,3 зазначеної постанови
Ухвалою від 26.03.2026 позовну заяву залишено без руху.
31.03.2026 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.
Ухвалою від 07.04.2026 продовжено розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. 
Позивач, солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу на посаді сапера 3 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , яка підпорядковується військовій частині НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 окремій мотопіхотній бригаді імені ОСОБА_2 ) і був звільнений з військової служби 13.09.2025 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 за станом здоров`я, а саме отриманням 3 групи інвалідності, пов`язаної з проходження військової служби.
Позивач розпочав військову службу за призовом під час мобілізації 25.02.2022 року, тобто під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX.
На момент початку військової служби за призовом під час мобілізації Позивачу було 20 (двадцять) років, тобто Позивач не досяг віку 25 років, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 та військовій частині НОМЕР_1 – військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій на дату набрання чинності Постановою КМУ №153 від 11.02.2025 року.
Під час виконання бойових завдань у зоні бойових дій 16.11.2022 року солдат ОСОБА_1 отримав поранення, пов`язане з захистом Батьківщини, що підтверджено довідкою з про обставини травми № 39 від 14.12.2022 року, видана військовою частиною НОМЕР_4 .
Відповідно до довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин № 1694 від 19.07.2025 позивач брав безпосередню участь у бойових діях 45 днів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом ч.1, ч.3 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою ст.2 Закону №2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.14 ст.2 Закону №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено ч.1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII)).
За правилами ч.2 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 ст. 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (далі Постанова №153).
Пунктом 3 Постанови №153, чинної станом на час виникнення спірних відносин установлено, що учасникам експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу.
Відповідно до пункту 4 Постанови №153 особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Отже, із аналізу норм Постанови №153, тобто станом на час проходження позивачем військової служби, слідує, що особам рядового, сержантського і старшинського складу, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу, зокрема, до Збройних Сил, проходять військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. грн.
У свою чергу, військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153, у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни винагорода виплачується в повному обсязі.
Таким чином, одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000000 грн. виплачується військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу, які були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років, проходять службу, брали безпосередню участь у бойових діях не менше шести місяців.
У разі поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, винагорода виплачується в повному обсязі у разі, якщо військовослужбовець брав безпосередню участь у бойових діях строком менше шести місяців.
Варто зауважити, що така винагорода виплачується військовослужбовцям за умови, якщо вони не були притягнуті до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення.
Як встановлено судом, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.11.2024 звільнено ОСОБА_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, на підставі ч.5 ст.401 КК України, для продовження проходження військової служби. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62023100130001205 від 05.07.2023, за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України закрито, на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Більш того, згідно відомостей Військової частини НОМЕР_1 позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2025 № 82 та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани, передбачене п. Б ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Відтак, у зв`язку з наявністю закритого кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, відповідачем відмовлено у встановленні та нарахуванні винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025.
Спірним у цій справі постає питання чи притягувався ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності по факту самовільного залишення військової частини.
Так, суд наголошує, що звільнення від кримінальної відповідальності за нереабілітуючими обставинами — це завершення кримінального провадження без винесення обвинувального вироку, але за умови, що вина особи фактично підтверджена. 
Більш того, відповідно до ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.11.2024 ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової частини, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти вказаної військової частини, у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби, та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст.ст. 11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 15.03.2023 близько 08 год., більш точний час досудовим розслідуванням встановити не вдалося, в умовах воєнного стану, без дозволу командування, самовільно залишив місце тимчасового розташування військової частини, яка дислокувалася за адресою: ..., та направився за місцем проживання за адресою: ... , проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 15.10.2024, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, що за адресою: ... , і заявив про себе та вчинений злочин.
Відтак, відповідною ухвалою суду підтверджено вину ОСОБА_1 у вчиненні дій, які кваліфіковані за ч.5 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.
З огляду на зазначене суд вважає помилковими доводи представника позивача, що позивач не притягувався до кримінальної відповідальності.
Окрім цього, суд наголошує, що відповідно до довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин № 1694 від 19.07.2025 позивач брав безпосередню участь у бойових діях 45 днів, що у свою чергу свідчить, що застосування абз. 5 пункту 4 Постанови № 153 - 2025 від 11.02.2025 є правомірним. 
Інших доказів, що позивач приймав участь у бойових діях за сукупністю не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою позивачем не надано, а матеріали справи не містять.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Оскільки, Кабінет Міністрів України конкретизував суб`єктів, на яких розповсюджуються указані приписи, а саме тих, які були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, тому у суду відсутні підстави для розширеного тлумачення вказаних приписів Постанови № 153, оскільки Кабінет Міністрів України безпосередньо визначив всі умови за яких надається винагорода у розмірі 1000000 гривень.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).
На момент виникнення спірних правовідносин, суд вважає, що відповідач, який зобов`язаний діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не мав законодавчих підстав для виплати позивачу спірної винагороди.
Також, відповідач позбавлений можливості на власний розсуд застосовувати Постанову № 153, у межах спірних правовідносин, шляхом її розповсюдження на осіб, які не підпадають під уже визначені умови.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначено, що дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Тому суд дійшов висновку про те, що відповідачем у спірних правовідносинах не було прийнято (вчинено) протиправних рішень, дій чи бездіяльності.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).
Рішення суду складено 21.04.2026.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна