ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2026 м.Дніпро Справа № 908/3399/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Демчини Т.Ю. (суддя-доповідач),
суддів Кучеренко О.І., Стефанів Т.В.,
з участю секретаря судового засідання Старини А.С.,
представника позивача Кузнецова І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «МОТОР СІЧ» на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.01.2026 (головуючий в першій інстанції Федько О.А.) 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУРИСТИЧНА КОМПАНІЯ СІЧ ТРЕВЕЛ» 
до відповідача: Акціонерного товариства «МОТОР СІЧ»
про стягнення коштів, 
в с т а н о в и в:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТУРИСТИЧНА КОМПАНІЯ СІЧ ТРЕВЕЛ» (надалі – ТОВ «ТК Січ Тревел») звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «МОТОР СІЧ» (надалі – АТ «Мотор Січ») про стягнення 302888,66 грн інфляційних втрат, 86720,16 грн 3% річних та 230427,84 грн пені.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на невиконання відповідачем грошового зобов`язання за договором про надання послуг з організації авіаперевезень (бронювання авіаквитків), готельне обслуговування (бронювання проживання в готелях) в сумі 1370253,53 грн, стягнутої рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.03.2024 у справі № 908/3249/23, яке набрало законної сили 08.01.2025. Окрім зазначеної суми основного боргу, вказаним рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто також 1801,98 грн 3% річних, та розподілено судові витрати. Постановою Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 20.05.2025 відкрито виконавче провадження № 78052452 з примусового виконання наказу господарського суду від 03.04.2025 у справі № 908/3249/23. Враховуючи наявність у відповідача невиконаного грошового зобов`язання, позивач, керуючись положеннями ст.ст.549, 625 ЦК України, нарахував та заявив до стягнення з відповідача 302888,66 грн інфляційних втрат за період з 07.09.2023 по 30.06.2025, 86720,16 грн 3% річних за період з 23.09.2023 по 01.11.2025 та 230427,84 грн пені за період з 09.01.2025 по 01.11.2025. 
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.01.2026 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з АТ «Мотор Січ» на користь ТОВ «ТК Січ Тревел» інфляційні втрати в розмірі 302888,66 грн та 3% річних у розмірі 86720,16 грн. Цим же рішенням проведено розподіл судових витрат між сторонами та стягнуто з АТ «Мотор Січ» на користь ТОВ «ТК Січ Тревел» судовий збір у розмірі 4675,31 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9426,00 грн. У задоволенні іншої частини вимог позову відмовлено. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції врахував, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.03.2024 у справі № 908/3249/23, яке набрало законної сили, встановлено наявність заборгованості відповідача перед позивачем за надані послуги з організації авіаперевезень (бронювання авіаквитків), готельне обслуговування (бронювання проживання в готелях) в розмірі 1370253,53 грн. Суд першої інстанції зазначив, що прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум. Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд першої інстанції визнав правомірними вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. При цьому місцевий господарський суд відхилив доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення коштів як відповідальності за порушення грошового зобов`язання через те, що причиною такого порушення за наведений у позовній заяві період стало зупинення виконавчого провадження з виконання даного судового рішення. Суд зазначив, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено зупинення вчинення виконавчих дій, однак чинним законодавством не передбачено заборони стягувати заборгованість у судовому порядку у разі невиконання боржником грошового зобов`язання, так само не заборонено таким підприємствам виконувати судові рішення у добровільному порядку. Стосовно спливу позовної давності та застосування його наслідків місцевий господарський суд зазначив, що інфляційні втрати та 3% річних не є штрафними санкціями, а є частиною грошового зобов`язання та носять компенсаційний характер, тому до них застосовується позовна давність у три роки, і позивач звернувся з позовом в межах цього строку. Крім того, суд зазначив, що з 30.01.2024 перебіг позовної давності зупинено на період дії воєнного стану. У задоволенні вимог про стягнення пені суд відмовив, обґрунтувавши своє рішення у цій частині.
2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач у справі – АТ «Мотор Січ» звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій заявлено вимоги скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 09.01.2026 у справі № 908/3399/25 в частині стягнення 3 % річних та індексу інфляції та постановити у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апелянт зазначає, що на сьогодні Указом Президента України на території України продовжує діяти введений 24.02.2022 правовий режим воєнного стану. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2010 № 405 АТ «Мотор Січ» включено до переліку суб`єктів літакобудування. Згідно з Наказом командувача сил логістики Збройних Сил України № 291 від 06.11.2022 100% акцій АТ «Мотор Січ» належать державі. Наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України № 143-КВ від 01.05.2024 АТ «Мотор Січ» визнано таким, що має важливе значення для національної економіки у сфері оборонно-промислового комплексу, та критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. На теперішній час АТ «Мотор Січ» на забезпечення обороноздатності держави від воєнної агресії виконує державні контракти, предметом яких є виробництво товарів, виконання робіт і надання послуг оборонного призначення. Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 АТ «Мотор Січ» продовжує перебувати на території можливих бойових дій. Суттєвий вплив на господарську діяльність АТ «Мотор Січ» вчиняють періодичні ракетні обстріли виробничих потужностей підприємства та кількість оголошених повітряних тривог у місті Запоріжжя.
Апелянт зазначає, що постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.05.2025 у виконавчому провадженні № 78052452 зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу № 908/3249/23, виданого 03.04.2025 Господарським судом Запорізької області. Підставою для такого зупинення стало включення АТ «Мотор Січ» у встановленому порядку до переліку підприємств оборонно-промислового комплексу, а також положення абз.12 п.102 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім прямо наведених у законі виключень), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, зупиняється у період дії воєнного стану.
Апелянт стверджує, що чинним законодавством України введено мораторій на виконання рішень суду в частині стягнення сум заборгованості стосовно визначеного переліку юридичних осіб. Апелянт посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, згідно з яким зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю, а тому вважає протиправним нарахування та стягнення цих сум у період воєнного стану.
Крім того, згідно з доводами апелянта, за положеннями ст.ст.34, 35 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за таке порушення, якщо вона доведе, що воно сталося внаслідок випадку або непереборної сили, така обставина є незалежною від волі боржника і виключає його вину. Апелянт вважає, що судом першої інстанції помилково визнано правомірним нарахування штрафних санкцій, з огляду на відсутність у даному випадку складу правопорушення, зокрема, вини боржника у порушенні зобов`язання.
З посиланням на постанову Верховного Суду у справі № 903/421/24 від 16.05.2025, в якій зазначено, що принцип юридичної визначеності вимагає, щоб у разі прийняття спеціального закону з певного питання цей закон не ставився під сумнів, а сторони, яких він стосується, мають обґрунтовано очікувати, що цей закон буде застосовуватися, апелянт зазначає про порушення місцевим господарським судом у оскаржуваному рішенні цього принципу. 
Також апелянт посилається на постанову Верховного Суду у справі № 910/10733/22, в якій роз`яснено порядок зупинення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання судових рішень про стягнення заборгованості з підприємства оборонно-промислового комплексу.
Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував аргументи відповідача щодо виробництва продукції оборонного призначення, перебування під постійними ракетними обстрілами, що змушує відновлювати виробництво, змінювати логістику та напрямки фінансування виробництва з метою першочергового виконання державних контрактних зобов`язань. 
Апелянт наголошує, що мораторій на виконання рішень суду для оборонних підприємств введено для захисту національних інтересів України в умовах воєнного стану, зокрема, для забезпечення стабільності роботи критично важливих підприємств оборонно-промислового комплексу. Це дозволяє запобігти перериванню виробництва, постачання та інших процесів, необхідних для оборони, шляхом тимчасового обмеження примусового стягнення боргів. Введення такого мораторію є пріоритетом національної безпеки, який на період воєнного стану ставиться вище за інтереси окремих кредиторів, мораторій має тимчасовий характер та спрямований на стабілізацію ситуації, а не на скасування зобов`язань як таких.
3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ТК Січ Тревел» вважає рішення Господарського суду Запорізької області від 09.01.2026 законним, обґрунтованим та ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Позивач наголошує, що законність стягнення з відповідача основного боргу за послуги і наявність прострочення оплати встановлені і доведені під час розгляду справи № 908/3249/23, у якій за порушення оплати відповідачем наданих позивачем послуг стягнуті інфляційні втрати і 3% річних за період, не осягнутий позовом у цій справі. Позивач наголошує, що у даній справі заявлені до стягнення інфляційні втрати і 3% річних на ту ж саму присуджену і не оплачену заборгованість, що і у справі № 908/3249/23. Вважає, що ухвалення господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених у ч.2 ст.625 ЦК України сум. На переконання позивача, можливість стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат до остаточного погашення боргу передбачено законом і не обмежено протягом зупинення виконавчого провадження. Позивач зауважує, що зупинення виконавчого провадження є виключно процесуальним заходом у межах примусового виконання рішення і не впливає на чинність та обов`язковість самого судового рішення, яке набрало законної сили, не припиняє грошового зобов`язання боржника, не звільняє його від обов`язку належного виконання та не усуває правових наслідків прострочення. Боржник не позбавлений права та можливості добровільно виконати рішення суду як до, так і після зупинення виконавчих дій, оскільки наявність примусового виконання і зупинення виконавчого провадження не позбавляє боржника можливості добровільно зі своєї ініціативи сплатити присуджену заборгованість. 
Таким чином, позивач вважає посилання відповідача на постанову державного виконавця про зупинення виконавчого провадження як на підставу для уникнення нарахувань за цим спором хибним і таким, що не може становити підставу для відмови у задоволенні позовних вимог. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду та вважає наявними підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін. Також відповідач просить розподілити понесені під час апеляційного провадження судові витрати у розмірі 10000,00 грн. 
4. Процедура апеляційного провадження
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2026, для розгляду даної апеляційної скарги визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Демчини Т.Ю. (доповідач), суддів Кучеренко О.І., Стефанів Т.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.02.2026 відкрито апеляційне провадження АТ «Мотор Січ» на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.01.2026 у справі № 908/3399/25 за позовом ТОВ «ТК Січ Тревел» до АТ «Мотор Січ» про стягнення коштів, призначено її розгляд у судовому засіданні на 24.02.2026 о 15:30 год. та витребувано з Господарського суду Запорізької області матеріали вказаної справи.
02.02.2026 матеріали справи № 908/3399/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.02.2026 задоволено заяву АТ «Мотор Січ» про участь представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІКС.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.02.2026 задоволено заяву ТОВ «ТК Січ Тревел» про участь представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІКС.
18.02.2026 позивачем - ТОВ «ТК Січ Тревел» подано відзив на апеляційну скаргу, у якому заявлено також клопотання про стягнення за результатами апеляційного перегляду витрат на професійну правничу допомогу під час апеляційного провадження у розмірі 10000,00 грн.
19.02.2026 позивачем - ТОВ «ТК Січ Тревел» подано до суду апеляційної інстанції клопотання про долучення доказів у підтвердження понесених під час апеляційного провадження витрат на професійну правничу допомогу.
23.02.2026 від апелянта - АТ «Мотор Січ» надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги буз участі представника. 
У судовому засіданні 24.02.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повна постанова складена 04.03.2026.
5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.03.2024 у справі № 908/3249/23, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 08.01.2025, стягнуто з АТ «Мотор Січ» на користь ТОВ «ТК Січ Тревел» 1370253,53 грн основного боргу за надані послуги та 1801,98 грн 3 % річних, крім того, 20580,83 грн витрат на сплату судового збору та 46438,58 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Вказаним рішенням встановлено, що між позивачем та відповідачем на підставі ст.ст.11, 202, 509, 642 ЦК України, ст.181 ГК України у спрощений спосіб укладено договір про надання послуг. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, а саме: надав у період жовтень-грудень 2022 року послуги з організації авіаперевезення (бронювання авіаквитків), готельного обслуговування (бронювання проживання в готелях) працівникам АТ «Мотор Січ» на суму 1370253,53 грн. Господарський суд Запорізької області у справі № 908/3249/23 визнав доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за надані послуги на дату постановлення судового рішення в розмірі 1370253,53 грн. При цьому суд дійшов висновку, що строк оплати наданих позивачем послуг настав 06.09.2023, прострочення виконання грошового зобов`язання розпочалось з 07.09.2023. З урахуванням встановленої дати прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, суд зазначив, що до стягнення з відповідача підлягала сума 3 % річних за загальний період прострочення з 07.09.2023 по 22.09.2023 (16 днів) у загальному розмірі 1801,98 грн.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.03.2024 встановлено, зокрема, що у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг, позивач, керуючись приписами ч.3 ст.549, ст.625 ЦК України, нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню за період прострочення з 09.01.2025 по 01.11.2025 в розмірі 230427,84 грн, 3% річних за період прострочення з 23.09.2023 по 01.11.2025, інфляційні втрати за період з 07.09.2023 по 30.06.2025.
Докази часткового або повного погашення заборгованості, розмір якої встановлений в рішенні Господарського суду Запорізької області від 12.03.2024 № 908/3249/23, у матеріалах справи відсутні. 
03.04.2025 на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 12.03.2024 у справі № 908/3249/23 видано наказ.
Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 20.05.2025 ВП № 78052452 відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Запорізької області № 908/3249/23 від 03.04.2025 про стягнення з АТ «Мотор Січ» на користь ТОВ «ТК Січ Тревел» 1370253,53 грн основного боргу за надані послуги, 1801,98 грн 3 % річних, 20580,83 грн витрат на сплату судового збору та 46438,58 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Цього ж дня постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у виконавчому провадженні ВП № 78052452 зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу № 908/3249/23, виданого 03.04.2025 Господарським судом Запорізької області.
Відповідно до 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти (ч.2 ст.11 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Оскільки рішення господарського суду Запорізької області від 12.03.2024 року у справі № 908/3249/23 набрало законної сили 08.01.2025, таке судове рішення має преюдиціальне значення, і встановлені у ньому факти повторного доведення не потребують.
Матеріалами справи підтверджується і не спростовано сторонами, що відповідач грошове зобов`язання перед позивачем за надані послуги у період жовтень-грудень 2022 року на суму 1370253,53 грн, що встановлено рішенням Господарського суду Запорізької області у справі № 908/3249/23 від 12.03.2024, яке набрало законної сили, не виконав. 
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим з огляду на порушення норм матеріального права щодо застосування ст.625 ЦК України в умовах дії мораторію на виконання рішень суду стосовно підприємств оборонно-промислового комплексу, неврахування акцесорної природи зобов`язань зі сплати 3% річних та інфляційних втрат, що поділяють долю основного зобов`язання, відсутність складу правопорушення (вини боржника) у зв`язку із зупиненням виконавчого провадження на підставі закону, а також сплив позовної давності.
Апелянт зазначає, що постановою державного виконавця від 20.05.2025 відкрито виконавче провадження № 78052452 та того ж дня зупинено вчинення виконавчих дій на підставі абз.12 п.102 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження». Вказує, що АТ «Мотор Січ» включено до переліку підприємств оборонно-промислового комплексу, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану. Наголошує, що мораторій на виконання рішень суду для оборонних підприємств введено для захисту національних інтересів України в умовах воєнного стану, зокрема, для забезпечення стабільності роботи критично важливих підприємств оборонно-промислового комплексу. Це дозволяє запобігти перериванню виробництва, постачання та інших процесів, необхідних для оборони, шляхом тимчасового обмеження примусового стягнення боргів. Зауважує, що ведення такого мораторію є пріоритетом національної безпеки, який на період воєнного стану ставиться вище за інтереси окремих кредиторів, має тимчасовий характер та спрямоване на стабілізацію ситуації, а не на скасування зобов`язань як таких.
Позивач наполягає на тому, що можливість стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат до остаточного погашення боргу передбачено законом та не обмежено законодавством, у тому числі під час зупинення виконавчого провадження. Зауважує, що зупинення виконавчого провадження є виключно процесуальним заходом у межах примусового виконання рішення, який не впливає на чинність та обов`язковість самого судового рішення, що набрало законної сили; не припиняє грошового зобов`язання боржника, не звільняє його від обов`язку належного виконання та не усуває правових наслідків прострочення. Вказує, що боржник не позбавлений права та можливості добровільно виконати рішення суду як до, так і після зупинення виконавчих дій, оскільки наявність примусового виконання і зупинення виконавчого провадження не позбавляє боржника можливості добровільно зі своєї ініціативи оплатити присуджену заборгованість. 
Відповідно до ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Предметом апеляційного перегляду є рішення Господарського суду Запорізької області від 09.01.2026 у справі № 908/3399/25 в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
Відповідно до ст.ст.525, 526, 530, 610, 612 ЦК України, невиконання або неналежне виконання грошового зобов`язання у встановлений строк є його порушенням та утворює стан прострочення боржника. 
У даному випадку прострочення виконання зобов`язання (сплати основного боргу) є встановленим та не спростованим відповідачем. Так, факт прострочення оплати за надані у жовтні-грудні 2022 року послуги з організації авіаперевезення, готельного обслуговування в розмірі 1370253,53 грн та наявність правових підстав для стягнення з АТ «Мотор Січ» вищезазначеного основного боргу доведені судами в межах розгляду справи № 908/3249/23. У даній справі, у зв`язку з продовженням несплати боргу, розглядались вимоги про стягнення інфляційних втрат і 3% річних на вищезазначену заборгованість за наступні періоди, а саме: інфляційні втрати за період 07.09.2023 - 30.06.2025, 3 % річних за період 23.09.2023 - 01.11.2025. 
Суд першої інстанції правильно встановив, що прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано у встановленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених у ч.2 ст.625 ЦК України сум. Можливість стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат до остаточного погашення боргу передбачено законом і не обмежено протягом зупинення виконавчого провадження. 
Для застосування відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, у вигляді 3% річних, інфляційних втрат або передбачених договором штрафних санкцій, достатньою є наявність прострочення. При цьому вина боржника у таких правовідносинах презюмується, а обов`язок доведення її відсутності покладається саме на нього. 
Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про наявність обставин, що відповідно до закону звільняють від відповідальності. 
Наказ Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України № 143-КВ від 01.05.2024, відповідно до якого АТ "Мотор Січ" включено до переліку підприємств оборонно-промислового комплексу, а також зміст абз.12 п.102 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" є достатньою підставою для зупинення вчинення виконавчих дій у період воєнного стану, проте не є підставою для звільнення від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, адже зупинення виконавчих дій не припиняє зобов`язання, не усуває факту його порушення, не впливає на наявність складу цивільного правопорушення та не може розглядатися як підстава для звільнення від відповідальності. 
Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. 
Як встановлено місцевим господарським судом, у даному випадку судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, тому кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повної оплати боргу.
На переконання апеляційного суду, апелянт неправильно трактує норми законодавства, ототожнюючи підстави для зупинення виконавчого провадження як тимчасового нестягнення з нього присудженого боргу в примусовому порядку, з правом кредитора нараховувати 3% річних та інфляційні втрати на несплачений борг. Боржник не позбавлений права погасити борг у добровільному порядку, чим убезпечить себе від додаткових стягнень. 
Отже, посилання відповідача на наявність вищезазначених обставин обґрунтовано не було враховано місцевим господарським судом як підставу для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання. 
Посилання апелянта на постанови Верховного Суду у справах № 903/421/24 та № 910/10733/22 підтверджують правомірність зупинення виконавчого провадження, проте не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення нарахованих 3% річних та інфляційних втрат на несплачену суму боргу. 
Апеляційний господарський суд погоджується також з висновком Господарського суду Запорізької області щодо застосування позовної давності у контексті спірних правовідносин.
За змістом ст.ст.256-258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Проте інфляційні втрати та три проценти річних не є неустойкою, а тому до вимог про їх стягнення застосовується загальна позовна давність.
Інші доводи апелянта, зокрема, про здійснення діяльності з виробництва продукції оборонного призначення, перебування підприємства в зоні постійних ракетних обстрілів, необхідність відновлення виробничих потужностей, зміни логістики та перерозподілу фінансових ресурсів з метою першочергового виконання державних контрактів також не є підставою для звільнення від виконання грошових зобов`язань перед позивачем.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат та вважає обґрунтовано відхиленими заперечення відповідача проти позову у цій частині.
7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Враховуючи викладене, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку всім доказам у їх сукупності та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Наведені апелянтом доводи не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
8. Розподіл судових витрат
Судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на апелянта.
У відзиві на позов позивач заявив клопотання за результатами апеляційного перегляду справи стягнути з апелянта на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Позивачем подане клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження понесених судових витрат. 
Частинами 1 та 2 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
При цьому, Верховний Суд дотримується позиції, відповідно до якої за статтею 124 ГПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 916/24/18).
01.08.2023 між адвокатом Кузнецовим І.С. та ТОВ "ТК Січ Тревел" (клієнт) укладено договір б/н про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені сторонами. Згідно з п.4.2 договору, сума витрат, необхідних для виконання договору, наданої правової допомоги і послуг погоджується сторонами шляхом укладення письмових додаткових угод або без їх укладення за домовленістю.
02.02.2026 між адвокатом та клієнтом до вищевказаного договору про надання правничої допомоги підписано додаткову угоду, за умовами якої оплата наданої правничої допомоги адвоката у справі № 908/3399/25 в межах розгляду справи в суді апеляційної інстанції (Центральному апеляційному господарському суді) становить 10000,00 грн (фіксований розмір) та здійснюється на банківський рахунок або готівкою протягом 30 календарних днів з дати отримання або стягнення з відповідача присудженої правничої допомоги у цій справі. Одночасно сторони договору підписали розрахунок вартості наданих послуг, яким узгоджено, що вартість наданої правничої допомоги не залежить від витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг.
17.02.2026 між адвокатом та клієнтом до вищевказаного договору про надання правничої допомоги підписаний Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги з детальним описом проведених робіт, включаючи аналіз апеляційної скарги, консультацію клієнта та роз`яснення з правничих питань, підготовку і відправку відзиву на апеляційну скаргу, участь у судовому засіданні під час апеляційного розгляду 24.02.2026. Згідно з наданим Актом, загальна вартість послуг наданої правничої допомоги складає 10000,00 грн.
Клопотання про зменшення розміру заявлених позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката під час апеляційного провадження, відповідачем не заявлялось. Відтак, на підставі ч.ч.5, 6 ст.126 ГПК України, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для оцінки вказаних заявлених до стягнення судових витрат як неспівмірних складності справи, виконаній адвокатом роботі та іншим встановленим законом критеріям.
За таких обставин, наданий розрахунок судових витрат апеляційний суд вважає обґрунтованим.
При цьому згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19, від 03.11.2023 у справі № 914/2355/21, від 02.04.2024 у справі № 922/1163/23, від 09.04.2024 у справах № 910/8089/23 та № 910/6316/23, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.126 ГПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.
Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що витрати ТОВ «ТК Січ Тревел» з оплати професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції під час розгляду справи № 908/3399/25 підлягають стягненню з відповідача у заявленому розмірі 10000,00 грн. 
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «МОТОР СІЧ» на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.01.2026 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 09.01.2026 у справі № 908/3399/25 залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «МОТОР СІЧ».
Стягнути з Акціонерного товариства «МОТОР СІЧ» (код ЄДРПОУ 14307794, місцезнаходження: 69068, м.Запоріжжя, просп.Моторобудівників, буд.15) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУРИСТИЧНА КОМПАНІЯ СІЧ ТРЕВЕЛ» (код ЄДРПОУ 39924360, місцезнаходження: 69006, м.Запоріжжя, вул.Лобановського, буд.19) витрати на професійну правничу допомогу під час апеляційного провадження у розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 к.
Доручити видачу наказу Господарському суду Запорізької області. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст.286-289 ГПК України.
Повне судове рішення складене 04.03.2026.

Головуючий суддя Т.Ю.Демчина

Судді О.І.Кучеренко

Т.В.Стефанів