Справа № 605/389/25
РІШЕННЯ 
Іменем України
12 лютого 2026 року	 	

Підгаєцький районний суд
Тернопільської області

в складі :
головуючого судді Горуц Р.О.
при секретарі судового засідання Костенюк М.Я. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Підгайці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Підтримання нею позовних вимог та прохання про розгляд справи у її відсутності, викладено у поданій суду заяві, яка долучена до матеріалів справи.
Відповідач та його представник в судове засідання повторно без поважних причин не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. 
Представником відповідача подано до суду заяву про визнання позову та про розгляд справи за його та відповідача відсутності.
Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав.
У відповідності із ч.ч.1, 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. 
Положенням ч.3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Нормою ч.1 ст.69 СК України закріплено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Судом встановлено, що 10 січня 2019 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2022 року – розірвано, що підтверджено в судовому засіданні позивачкою та вбачається із рішення Підгаєцького районного суду у справі №605/243/22.
Від даного шлюбу у них народилась одна дитина, а саме: 
- дочка – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає разом із позивачкою, що підтверджено нею в судовому засіданні та не заперечено відповідачем. 
За час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано за відповідачем, що стверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 10 вересня 2020 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованим 10 вересня 2020 року приватним нотаріусом Підгаєцького районного нотаріального округу Федюшиною О.В.
Встановлено, що на час набуття відповідачем у власність спірного нерухомого майна, сторони перебували у шлюбі, а тому це майно є спільним майном подружжя та належить їм на праві спільної сумісної власності.
Загальна площа двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , становить 43,4 кв.м, житлова площа 30,1 кв.м, що підтверджується вищевказаним витягом від 10 вересня 2020 року.
У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 “Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя” роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідно грошової суми на депозитний рахунок суду.
За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 , підлягає до задоволення.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
В даній справі відповідачем до початку її розгляду по суті, позовні вимоги визнано повністю, а тому суд вважає за необхідне, повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, тобто в сумі 883 гривні 25 копійок.
Інших 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду, тобто в сумі 883 гривень 60 копійок, стягнути на її користь, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, із відповідача. 
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 142, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 60, 63, 68-70 СК України, ст.ст. 355, 368-370, 372 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року “Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя ”, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя – задовольнити.
Провести поділ спільного майна подружжя, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , і на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 10 вересня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №641, належить – ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності на ідеальну частку двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .
В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на ідеальну частку двокімнатної квартири АДРЕСА_2 . 
Судові витрати, а саме судовий збір в сумі 883,25 грн стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_4 , зареєстрованої АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 . 
Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительці АДРЕСА_4 , зареєстрованій АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду в сумі 883 гривні 25 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду, або через Підгаєцький районний суд Тернопільської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_4 , зареєстрована АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;
Представник відповідача: ОСОБА_4 , АДРЕСА_5 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №445 від 01 грудня 2006 року. 

Головуючий:	  	Р.  О.  Горуц