ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

12 березня 2026 року 	м.Суми	

Справа №583/3306/17 
Номер провадження 22-ц/816/857/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів - Замченко А. О. , Черних О. М. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
учасники справи:
боржники– ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
стягувач – виконавчий комітет Охтирської міської ради Охтирського району Сумської області,
заінтересована особа - Охтирський відділ державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Тростянецького районного суду Сумської області від 19 серпня 2025 року, в складі судді Огієнка О.О., постановлену у м. Тростянець, 

в с т а н о в и в :

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом виконавчого комітету Охтирської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з квартири без надання іншого житла.
Вказана заява мотивована тим, що рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12.07.2022 р. у справі № 583/3306/17 були задоволені позовні вимоги виконавчого комітету Охтирської міської ради про виселення його та його дружини з квартири без надання іншого житла. Про прийняте рішення йому та його дружині не було відомо, оскільки з 09.03.2022 р. вони знаходилися за кордоном як біженці від війни. Лише 20.02.2023 р. йому стало відомо про рішення суду і він одразу подав апеляційну скаргу, у задоволенні якої Сумський апеляційний суд своєю постановою від 11.05.2023 р. відмовив.
З інформаційного листа Охтирського ВДВС МРУМЮ за № 18378 від 12.03.2025 р. він дізнався, що стягувач подав заяву про вжиття заходів щодо примусового виселення його з квартири, проживати у якій з 09.03.2022 р. ні він, ні його дружина вже не могли, бо вже виїхали за кордон і в Україну не повернулися. Також його було повідомлено про стягнення виконавчого збору за виконання рішення немайнового характеру. Крім того, було повідомлено, що 25.04.2024 р. державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням.
Заявник вважав, що обов`язок виселитися з квартири він виконав добровільно, ще до видачі виконавчого документа стягувачу на його примусове виконання, і більше у квартиру не вселявся, тому є підстави для визнання виданого 30.08.2022 виконавчого листа № 583/3306/17 таким, що не підлягає виконанню у частині примусового виселення. Також заявник вважав, що якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження виконавчий збір не стягується на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
З врахуванням наведеного, заявник просив визнати виконавчий лист № 583/3306/17, виданий Тростянецьким районним судом Сумської області 30.09.2022 р., таким, що не підлягає виконанню в частині виселення його з квартири, у зв`язку з добровільним виконанням ним рішення суду про виселення з квартири ще до видачі судом виконавчого листа та відкриття виконавчого провадження, а також вирішити питання про стягнення на його користь безпідставно одержаних стягувачем коштів за примусове виселення його з квартири, яке не відбулося.
Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 19 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом Виконавчого комітету Охтирської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про виселення з квартири.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неправильне застосування норми матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не забезпечив повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, не дослідив докази, що підтверджували відсутність належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження по виконанню рішення немайнового характеру та про день і час проведення виселення.
Зазначає, що не мав можливості повідомити державного виконавця про добровільне виконання рішення суду, враховуючи те, що з 09.03.2022 р. знаходився за кордоном, та про те, що вживаються дії по примусовому виселенню дізнався лише 12.03.2025 р.
На думку апелянта примусове виконання рішення про виселення боржників з квартири фактично не відбулося у спосіб, як це передбачено у ч. 3 ст. 66 Закону № 1404-VIII.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Боржники, стягувач та заінтересована особа повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без сторін, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, їх позиція є чіткою і зрозумілою. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12.07.2022 р. ухваленим у справі №583/3306/17 позовні вимоги Виконавчого комітету Охтирської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про виселення з квартири задоволені повністю. Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення, а також стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Виконавчого комітету Охтирської міської ради на відшкодування судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 1600 грн, стягнувши з кожного по 800 грн (а.с. 129-124 том 5).
За заявою позивача, Тростянецьким районним судом Сумської області 30.09.2022 р. були надіслані виконавчі листи на адресу Виконавчого комітету Охтирської міської ради, які отримані останнім (а.с. 141-145 том 5).
Із апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду ОСОБА_1 звернувся 03.03.2023 р. та постановою Сумського апеляційного суду від 11.05.2023р. рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 12.07.2022 р. було залишено без змін (а.с. 152-158, 216-220 том 5), тобто рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 12.07.2022р. набрало законної сили 11.05.2023.
Касаційна скарга на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 12.07.2022 р. та постанову Сумського апеляційного суду від 11.05.2023 р. була подана ОСОБА_1 29.05.2023 р. (а.с. 1-9 том 6).
Постановою Верховного Суду від 21.02.2024 р. рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 12.07.2022 р. та постанову Сумського апеляційного суду від 11.05.2023 р. було залишені без змін (а.с. 91-105 том 6).
Постановами головного державного виконавця Охтирського ВДВС в Охтирському районі Сумської області СМУ Міністерства юстиції І. Гричковської від 25.04.2024 р. було закінчено виконавче провадження за рішенням суду про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у зв`язку із повним його фактичним виконанням, витрати виконавчого провадження сплачені у повному обсязі. Виконавчий збір виведено у окреме виконавче провадження (а.с. 237-240 том 5).
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції вважав, що відсутні підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. 
Отже, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можливо, якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково (у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин).
Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
До матеріально-правових відносяться: припинення зобов`язання внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язання переданням відступного, зарахуванням за домовленістю сторін, прощення боргу.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню), у випадку зміни чи скасування рішення у апеляційному чи касаційному порядку, або у зв`язку з нововиявленими обставинами; виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке не підлягає примусовому виконанню; помилкова видача виконавчого листа, якщо після видачі такого листа у справі рішення суду було скасоване; видача виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Як вбачається із матеріалів справи та після перевірки доводів заявника, колегією суддів не встановлено жодної із матеріально-правових чи процесуально-правових підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
Доводи апелянта про добровільне виконання рішення суду не є слушними, оскільки добровільне виконання рішення суду передбачає його виконання без відкриття виконавчого провадження або у разі відкриття виконавчого провадження у строк, наданий державним виконавцем для його добровільного виконання. Тоді як матеріали справи вказують на те, що заявник з дружиною перестали проживати у квартирі, оскільки виїхали за кордон, як біженці, а не звільнили квартиру на виконання рішення суду, тобто рішення суду в добровільному порядку не виконувалось. При цьому, останні були обізнані про те, що розглядається в суді справа за позовом виконавчого комітету Охтирської міської ради про виселення його та його дружини з квартири без надання іншого житла. 
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду та не впливають на правильність постановленої ухвали.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на формальних міркуваннях, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення заяви.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Тростянецького районного суду Сумської області від 19 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню у касаційному порядку. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді: А. О. Замченко 

О. М. Черних