ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/3260/19	Головуючий у 1-й інстанції Якімець Т.І. 	
Провадження № 22-ц/817/297/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 
секретар - Гичко К.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — адвоката Сампари Надії Миронівни на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2025 року, постановлену суддею Якімець Т.І. у справі №607/3260/19 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, старший державний виконавець Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кацан Алла Борисівна, ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності виконавця неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні ВП №59325080 з виконання судового наказу про стягнення аліментів. 
Скарга мотивована тим, що після передачі 03 квітня 2025 року цього виконавчого провадження до Тернопільського відділу ДВС та прийняття його 22 квітня 2025 року до виконання представник скаржника 30 червня 2025 року звернулася до державного виконавця із заявою про перерахунок сум аліментів, які підлягають стягненню у межах зазначеного виконавчого провадження, посилаючись на те, що одночасно з ОСОБА_1 стягуються аліменти ще за кількома виконавчими провадженнями, у зв`язку з чим сукупний розмір утримань у певні періоди перевищував 50 відсотків його заробітку. 
Вказує, що державний виконавець повинен був здійснити пропорційний перерозподіл утримань у межах, передбачених законом, а не стягувати аліменти у повному визначеному виконавчим документом розмірі. При цьому, скаржник зазначав, що не порушував питання про зміну встановленого судовим рішенням розміру аліментів, а просив лише здійснити перерахунок фактично стягнутих сум та надалі враховувати граничний розмір відрахувань із заробітної плати боржника. 
Також зазначає, що листом від 15 липня 2025 року, отриманим 24 липня 2025 року, державний виконавець повідомив про неможливість самостійно змінювати розмір аліментів, визначений виконавчим документом, що свідчить про неправомірну бездіяльність. 
Посилаючись на порушення своїх прав під час виконання судового рішення, ОСОБА_1 просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №59325080 та зобов`язати останнього здійснити перерахунок суми заробітку відповідача, що підлягає стягненню як аліменти за цим виконавчим провадженням.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2025 року у задоволенні скарги відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Сампара Н.М. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити. Вказує, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Зазначає, що на виконанні Тернопільського відділу державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження ВП № 59325080 про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частки доходу на утримання сина. При цьому, одночасно щодо ОСОБА_1 відкрито й інші виконавчі провадження про стягнення аліментів на утримання дітей. В окремі періоди сукупний розмір утримань за всіма виконавчими провадженнями перевищував 50 % доходу боржника, а тому державний виконавець повинен був здійснити пропорційний перерозподіл сум стягнення відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень. Звертаючись 30 червня 2025 року до державного виконавця, заявник не порушував питання про зміну визначеного виконавчим документом розміру аліментів, а просив здійснити перерахунок фактично стягнутих сум у межах виконавчого провадження ВП № 59325080 за ті періоди, коли загальний розмір відрахувань перевищував встановлену законом межу, а також надалі враховувати таке обмеження при виконанні рішення. З огляду на це, висновок суду першої інстанції про те, що заявлені вимоги фактично стосувалися зміни розміру аліментів, є помилковим.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши у судовому засіданні 17 березня 2026 року пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Сампари Н.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є боржником одночасно у декількох (чотирьох) виконавчих провадженнях про стягнення з нього аліментів на утримання чотирьох дітей. Виконавчі провадження перебувають на виконанні в різних органах ДВС.
Так, з 22.04.2025 року на виконанні Тернопільського відділу ДВС Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження ВП №59325080, видане на примусове виконання судового наказу Тернопільського міськрайонного суду від 18.03.2019 року (справа №607/3260/19) про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 08.02.2910 року до досягнення дитиною повноліття.
Вказане виконавче провадження передано з Індустріального відділу ДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України.
Крім цього, рішенням Деснянського районного суд міста Києва від 09 квітня 2012 року (справа № 2-2479/12р.) стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: м. Харкова, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , який проживає: АДРЕСА_2 , аліменти в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь ОСОБА_4 на утримання доньки – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 14 березня 2012 року до повноліття дитини.
Як вказано у відомостях АСВП № 46039593, 16 січня 2015 року відкрито виконавче провадження, де вказано: боржник – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягувач – ОСОБА_4 .
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 21 січня 2013 року (справа № 2029/9865/12) позов ОСОБА_6 – задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини; стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на користь ОСОБА_6 на неповнолітнього сина – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу, щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання чинності рішення суду до досягнення дитиною повноліття. Станом на час звернення з даною заявою син заявника - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , досяг повноліття, отже стягнення періодичних платежів по сплаті аліментів припинено.
Згідно відомостей АСВП №46040099, 16 січня 2015 року відкрито виконавче провадження, де вказано: боржник – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягувач – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Як пояснила представник заявника — адвокат Сампара Н.М., на даний час у цьому виконавчому провадженні стягується заборгованість по аліментах.
Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 01 липня 2024 року (справа № 644/5076/24), стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_8 , аліменти на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 червня 2024 року, тобто з дня подачі заяви, та до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до відомостей АСВП № 75783661, 13 серпня 2024 року відкрито виконавче провадження, де вказано: боржник – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягувач – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з 22 жовтня 2024 року працює у ТОВ «Полімерна група «Терполімергаз» , станом на 22 січня 2025 року займає посаду директор з виробництва, що підтверджується довідкою ТОВ «Полімерна група «Терполімергаз» №ПГ-00000001 від 22 січня 2025 року.
30 червня 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Сампара Н.М. засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» №4600313441824, звернулася до Тернопільського ВДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ із заявою в межах виконавчого провадження ВП №59325080, в якій повідомила про наявність інших виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей, та вказала, що загальна сума стягнень перевищує 50% заробітку відповідача, тому просила зробити перерахунок сум стягнення аліментів по даному виконавчому провадженню з врахуванням положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. наказом МЮ України від 02.04.2012 №512/5, здійснивши правильні розрахунки розміру частки, яка підлягала та підлягає стягненню із доходів скаржника, а саме врахувати обмеження стягнення не більше 50% заробітку боржника.
Згідно відповіді Тернопільського ВДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ № 116519 від 15 липня 2025 року, у вказаному відділі ДВС перебуває лише виконавче провадження №59325080 щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів. Інші виконавчі провадження, зокрема, № 46039593 та № 46040099 у відділі не перебувають та не перебували. Виконавець не може самостійно змінювати розмір аліментів, визначений у виконавчому документі.
ОСОБА_1 чи інші учасники вищевказаних виконавчих проваджень не ініціювали питання про об”єднання усіх виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_1 аліментів в одне зведене виконавче провадження та передачу його на виконання за місцем його проживання.
Доказів з місця роботи ОСОБА_1 про те, яка частина його заробітку (відсоток, розмір, сума) утримується та перераховується на виконання судових рішень про стягнення аліментів, суду не надано.
Крім цього, у матеріалах справи взагалі відсутні докази винесення державними виконавцями у виконавчих провадженнях №59325080, №75783661, №46040099, № 46039593 постанов про звернення стягнення на заробітну плату та надсилання таких постанов за місцем роботи ОСОБА_1 у ТОВ «Полімерна група «Терполімергаз».
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Предметом даного судового спору є питання максимального відсоткового розміру утримання з доходів боржника при одночасному виконанні декількох судових рішень по стягненню аліментів.
Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Згідно зі ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
Частиною 3 статті 70 Закону України "Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Державний виконавець при вчинені дій керується не лише нормами ЗУ «Про виконавче провадження» , але і Інструкцією з організації примусового виконання рішень N 512/5 від 02 квітня 2012 року.
Ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року N 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.
Особливості виконання рішень про стягнення аліментів передбачено розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення про стягнення аліментів на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець протягом десяти днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює заходи для отримання інформації про доходи боржника та виносить постанову про звернення стягнення на доходи боржника, оформлену відповідно до пункту 3 розділу X цієї Інструкції. Стягнення аліментів здійснюється відповідно до вимог статті 70 Закону та пунктів 3-10 розділу X цієї Інструкції.
Якщо з боржника стягуються аліменти на утримання трьох і більше дітей, а також якщо наявна заборгованість зі сплати аліментів за минулий час, виконавець у постанові зазначає про стягнення 50 % із заробітку боржника для забезпечення поточних платежів. Заборгованість за минулий час у таких випадках може бути погашена шляхом звернення стягнення на майно боржника.
Системний аналіз наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень дає підстави для висновку, що при виконанні рішень про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей загальне обмеження у 50 відсотків не застосовується. У таких правовідносинах законодавець встановив спеціальне правило, відповідно до якого розмір відрахувань із заробітної плати боржника не може перевищувати 70 відсотків. При цьому положення Інструкції про зазначення у постанові виконавця 50 відсотків із заробітку боржника для забезпечення поточних платежів у разі стягнення аліментів на трьох і більше дітей підлягають застосуванню у взаємозв`язку зі статтею 70 Закону, а не окремо від неї.
Отже, доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець був зобов`язаний здійснити перерахунок виключно з огляду на перевищення 50-відсоткової межі відрахувань, є помилковими, оскільки така межа не є визначальною у випадку стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Правове значення для вирішення цього спору має встановлення того, чи було доведено фактичне перевищення встановленого законом 70-відсоткового граничного розміру відрахувань із заробітної плати боржника.
Проте, заявником не доведено належними та достатніми доказами, що з нього стягуються аліменти, сукупний розмір яких перевищує 70%. 
Як вбачається з матеріалів справи, у період з 08 лютого 2019 року по 01 квітня 2021 року з ОСОБА_1 підлягали стягненню аліменти за трьома виконавчими документами у розмірі 1/4, 1/6 та 1/4 частини доходу, що в сукупності становить 2/3 доходу, тобто 66,67 відсотка. Такий розмір відрахувань не перевищує встановленої частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» межі у 70 відсотків, а тому доводи скарги в цій частині є безпідставними.
Щодо періоду з 25 червня 2024 року, то самі по собі посилання ОСОБА_1 на арифметичну сукупність часток, визначених у виконавчих документах, без надання належних і допустимих доказів фактичного утримання із його заробітної плати понад 70 відсотків доходу, не свідчать про неправомірну бездіяльність державного виконавця. 
Наявні у справі відомості АСВП підтверджують існування ряду виконавчих проваджень, однак не підтверджують розмір фактично здійснених щомісячних відрахувань із конкретного доходу боржника, не містять розрахунків реального перевищення граничного розміру відрахувань та не спростовують висновку суду першої інстанції про недоведеність заявлених вимог.
Колегія суддів бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що у заяві від 30 червня 2025 року не ставилося питання про зміну визначеного судовим рішенням розміру аліментів, а йшлося про перерахунок фактично стягнутих сум. Разом з тим, сама по собі така обставина не є достатньою підставою для задоволення скарги, оскільки заявлені вимоги ґрунтувалися на неправильному розумінні межі допустимих відрахувань та не були підтверджені належними доказами фактичного порушення прав боржника під час виконання судових рішень.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що в межах іншого виконавчого провадження здійснюється стягнення 20 відсотків пенсії, також не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки такі обставини не були покладені в основу звернення до Тернопільського відділу державної виконавчої служби від 30 червня 2025 року як підстава для вчинення оспорюваних дій у виконавчому провадженні ВП № 59325080 та самі по собі не підтверджують неправомірність бездіяльності державного виконавця саме у цьому виконавчому провадженні.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1 , оскільки підстав для визнання бездіяльності державного виконавця у ВП №59325080 неправомірною та зобов`язання здійснити перерахунок суми аліментів у заявлений спосіб не встановлено. 
Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
Ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Сампари Надії Миронівни — залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2025 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 13 квітня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Гірський Б.О.

Костів О.З.