Справа № 183/12241/25
№ 2/183/4070/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, за участі третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору – Державного реєстратора прав на нерухоме майно Чортківської міської ради Тернопільської області Кельба Ганни Михайлівни, про:
-визнання за ОСОБА_2 права власності на частину квартири АДРЕСА_1 ;
-визнання за ОСОБА_3 права власності на частину квартири АДРЕСА_1 ,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (надалі – позивачі) через представника, адвоката Каліннікова М. О. звернулись до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 23 лютого 1995 року, запис у реєстровій книзі за № 7345, та Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 06 жовтня 2021 року, зареєстровано в реєстрі № 1763. Відповідно до зазначених документів, ОСОБА_2 належить на праві власності 1/4 частина квартири, а ОСОБА_3 – 3/4 частини нерухомого майна. Державна реєстрація права власності на квартиру на підставі Свідоцтва від 23 лютого 1995 року проведена Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька Луганської області та внесена до реєстрової книги за № 611 від 25 квітня 1995 року. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06 жовтня 2021 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно того-ж дня за реєстраційним номером 223179244129. 
Позивачі є внутрішньо переміщеними особами, взяті на відповідний облік Чортківською міською радою Тернопільською області та проживають на території вказаної громади. У жовтні 2025 року позивачі звернулися до державного реєстратора Чортківської міської ради Тернопільської області Г. Кельби з метою проведення державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно — по 1/4 частині квартири АДРЕСА_2 за кожною з позивачів на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 23 лютого 1995 року. Рішенням державного реєстратора № 81341346 від 15 жовтня 2025 року у проведенні реєстраційних дій відмовлено. Підставою відмови вказано ненадання інформації про зареєстроване право власності органами БТІ до 01 січня 2013 року, оскільки згідно з пунктом 1 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час такої реєстрації зобов`язаний отримати відповідну інформацію від органів, що здійснювали оформлення або реєстрацію прав. Фактично, наявне невизнання права власності позивачів на їхні частки у зазначеній квартирі, що підтверджує наявність спору про право цивільне. Такий спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивачів у сфері публічно-правових відносин, а відтак не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Підставою невизнання відповідачем права власності позивачів є відсутність у державного реєстратора інформації про зареєстроване до 01 січня 2013 року право власності від органу, проте отримати таку інформацію наразі неможливо через збройну агресію рф, що підтверджується листом Сєвєродонецької міської військової адміністрації від 18 вересня 2025 року, у якому зазначено, що документи архіву КП «Сєвєродонецьке БТІ», де зберігалася інформація про об`єкти нерухомого майна, залишилися на тимчасово окупованій території. Згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, Сєвєродонецька міська територіальна громада включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або які є тимчасово окупованими рф. Отже, отримання довідок або копій архівних документів БТІ є об`єктивно неможливим та звернення до суду з позовом про визнання права власності є єдиним способом для захисту майнового права. 
Постановленою суддею ухвалою від 02 грудня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Від позивачів витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали або нотаріально засвідчені копії доказів, доданих у копіях до позову. Нотаріально засвідчена копія свідоцтва отримана судом 08 січня 2026 року, оригінал технічного паспорту – 05 лютого 2026 року.
04 березня 2026 постановленими судом ухвалами задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції, виключено зі складу відповідачів та залучено, як третю особу без самостійних вимог щодо предмета спору, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Чортківської міської ради Тернопільської області Кельбу Г. М., закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, указаних в ньому. Вказав на те, що в позовних вимогах заявлено про визнання за позивачами права спільної часткової власності на частини майна за кожною.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у відсутність представника та не заперечивши проти позову у відповідній заяві.
Третя особа в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність та не заперечила проти позову у відповідній заяві.
Суд, заслухавши представника позивача, перевіривши доводи позовної заяви та пояснення представника позивача матеріалами справи, висновує таке.
З долученої до позову копії розпорядження № 7250 від 21 лютого 1995 року /а.с.23/ вбачається прийняття рішення Фондом комунального майна Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради про надання наймачу – ОСОБА_4 та членам її сім`ї у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_1 .
З дослідженої судом, засвідченої приватним нотаріусом Чортківської районної нотаріальної контори 13 грудня 2025 року за № 5821 копії Свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна у м. Сєвєродонецьку 23 лютого 1995 року, згідно з розпорядженням (наказом) № 7250 від 21 лютого 1995 року, посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 загальною площею 67,7 кв. м. належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 . Згідно з засвідчувальним написом на зворотній стороні свідоцтва право власності на вказану квартиру записано у реєстрову книгу за № 7345 та зареєстровано за позивачам у КП «Бюро технічної інвентаризації Луганської області (м. Сєвєродонецьк)» 25 квітня 1995 року, за реєстровим номером 611, про що проставлено відповідний реєстраційний напис, печатку та підпис посадової особи на зворотній стороні свідоцтва /а.с.52/. Вказане свідоцтво містить запис, засвідчений печаткою нотаріуса, що державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю. М. 26 листопада 2013 року за № 1-1246 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі якого право власності на частку квартири після смерті ОСОБА_5 перейшло до ОСОБА_4 /а.с.40/.
З дослідженого оригіналу технічного паспорту квартири АДРЕСА_1 , копію якого долучено позивачами /а.с.30-31/, складеного 27 січня 1995 року, вбачається підтвердження відомостей про площу квартири (загальна – 67,7 кв. м, житлова – 39,0 кв. м), відомості про власників, якими записані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 . Технічний паспорт містить печатки Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк, підписи посадових осіб.
Згідно з наданою копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 15 січня 2011 року вбачається, що унаслідок укладення шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 » /а.с.29/. Шлюб, згідно з рішенням від 09 березня 2016 року у справі № 428/12850/15-ц розірвано. Рішення набрало законної сили 22 березня 2016 року /а.с.22/.
З копії домової книги на вищевказану квартиру /а.с.9-10/, копій паспортів громадян України – ОСОБА_3 , ОСОБА_2 /а.с.19, 20/, вбачається, що з 10 січня 1978 року та з 17 червня 2015 року місце проживання позивачів зареєстроване у спірній квартирі. Також домова книга містить штамп та печатку, підписи посадових осіб БТІ, ідентичний наявному у свідоцтві від 23 лютого 1995 року. При цьому, з домової книги вбачається, що позивач-1 фактично була зареєстрована з 1995 року.
З копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 /а.с.27/.
З наданої копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 /а.с.28/.
Позивачами надано у копії свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Фесенко О. М., приватним нотаріусом Сєвєродонецького районного нотаріального округу Луганської області, зареєстроване в реєстрі за № 1763, згідно з яким спадкоємцем майна ОСОБА_4 є ОСОБА_3 . Майно складається з частки квартири АДРЕСА_1 , з якої частка належала померлій на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва від 23 лютого 1995 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-1246, зареєстрованому у державному реєстрі речових прав 26 листопада 2013 року за № 3549375 /а.с.25-26/.
З копії довідки ЦНАП м. Сєвєродонецька № 3275 про зареєстрованих у житловому приміщенні – квартирі АДРЕСА_1 , станом на 10 лютого 2021 року осіб вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_3 (заявник), ОСОБА_8 (онук), ОСОБА_2 (донька) /а.с.14/.
Відповідно до копії довідки від 23 лютого 2024 року № 6119-5002057616 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановлено, що з 29 серпня 2022 року місце перебування позивача-2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 /а.с.11/.
Згідно з копією довідки від 29 серпня 2022 року № 6119-5002057712 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановлено, що з 29 серпня 2022 року місце перебування позивача-1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 /а.с.12/.
Рішенням державного реєстратора Чортківської міської ради Тернопільської області Г. Кельби № 81341346 від 15 жовтня 2025 року у проведенні реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено /а.с.21/. Підставою відмови вказано ненадання інформації про зареєстроване право власності органами БТІ до 01 січня 2013 року, оскільки згідно з пунктом 1 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час такої реєстрації зобов`язаний отримати відповідну інформацію від органів, що здійснювали оформлення або реєстрацію прав /а.с.21/. 
Згідно з наданою відповіддю відповідача від 18 вересня 2025 року № 3329 ВА/2025 встановлено, що отримати інформацію про реєстрацію права власності на спірне майно є неможливим через те, що документи архіву КП «Сєвєродонецьке БТІ», де зберігалася інформація про об`єкти нерухомого майна, залишилися на тимчасово окупованій території /а.с.17/.
Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк.
Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачам майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності.
Вирішуючи позов, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. 
За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.
У позивачів наявний документ, що засвідчує їх право власності (свідоцтво про право власності), однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент набуття позивачами права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивача можливості довести своє право.
Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Позивачами право власності набуте у 1995 році. Надані позивачами докази у виді свідоцтва, технічного паспорту посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1994-1995 роки – Сєвєродонецьким БТІ з відповідними відмітками про реєстрацію набуття права власності, свідчать про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Крім того після набуття у власність квартири позивачі почали користуватися нею, про що свідчить реєстрація у квартирі позивачів, а позивач-2 набула права власності на частку в порядку спадкування, про що наявні відомості у реєстрі прав власності.
Щодо частки позивачів у праві власності.
За ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч. 4 ст. 368 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України).
Зважаючи на те, що у правовстановлюючому документі вказано про належність майна до спільної сумісної власності (без визначення часток), позивачів, доказів відхилення від рівності часток у праві спільної сумісної власності також не надано та такі обставини у позові не аргументовані, враховуючи попередній виділ часток за померлими іншими власниками та перехід права власності на частки до позивача-1, суд висновує, що позов підлягає задоволенню та за позивачами слід визнати право спільної часткової власності на вищевказане майно – по за кожною. 
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачами доведено їх право власності на спірну квартиру належними та допустимими, достатніми доказами та існуючі перешкоди для його реалізації.
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею – 67,70 кв. м, житловою площею – 39,00 кв. м.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею – 67,70 кв. м, житловою площею – 39,00 кв. м.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду в повному обсязі складене та підписане 27 квітня 2026 року.

Учасники справи:
позивач-1 – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ; фактично проживає, як ВПО, за адресою: АДРЕСА_4 ;
позивач-2 – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ; фактично проживає, як ВПО, за адресою: АДРЕСА_3 ;
відповідач – Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області, код в ЄДРПОУ 44083662; місцезнаходження за адресою: Луганська обл., Сіверськодонецький р-н, м. Сіверськодонецьк, б-р Незалежності України, буд. 32;
третя особа – Державний реєстратор прав на нерухоме майно Чортківської міської ради Тернопільської області Кельба Ганна Михайлівна, код в ЄДРПОУ 24636045, місцезнаходження за адресою: м. Чортків, Тернопільська обл., вул. Шевченка, буд. 21.

Суддя         Д. О. Парфьонов