ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 квітня 2026 року м. Житомир справа № 240/13226/23
категорія 102010000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у Житомирському районі Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Державної казначейської служби України у Житомирському районі Житомирської області, у якому просить:
- визнати дії Управління Державної казначейської служби України у Житомирському районі Житомирської області, які полягають у ненаданні відповіді на адвокатський запит вих. №2 від 01.02.2023 ОСОБА_1 протиправними;
- зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Житомирському районі Житомирської області повторно розглянути адвокатський запит вих. №2 від 01.02.2023 ОСОБА_1 і надати інформацію, що ним запитувалась.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.02.2023 до УДКС України у Житомирському районі Житомирської області направлено адвокатський запит за вих. №2 від 01.02.2023. Пункт 1 прохальної частини адвокатського запиту стосувався надання відомостей у формі довідки про рух коштів за рахунками платника Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (04348409) за незахищеними видатками сумарно помісячно з вересня 2022р. по лютий 2023р. УДКС України у Житомирському районі Житомирської області ненадання запитуваних відомостей обґрунтувало зобов`язанням гарантувати таємницю інформації за рахунком (рахунками) Оліївської сільської ради та відсутністю згоди останньої на отримання третіми особами довідки про рух коштів за рахунками Оліївської сільської ради за незахищеними видатками, що передбачено п.2.3.10 (п.2.3.9 у новій редакції) Договору про здійснення розрахунково-касового обслуговування № 38 від 04.05.2020 року. Позивач вважає вказану відмову протиправною. Вказує, що інформація щодо казначейського обслуговування бюджетних коштів, яка стала відомою казначейству не може бути таємницею, хоча у наведених у вказаній нормі випадках доступ до відповідної інформації може бути обмежено. Крім того, відповідачем не застосовано до запитуваної інформації «трискладовий тест» та не наведено обґрунтування, що розголошення такої інформації може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Отже, відповідач не мав жодних законних підстав відносити запитувану інформацію до таємної та обмежити її надання запитувачам. Також відповідачем не виконано вимоги частини 4 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» в частині зазначення порядку оскарження відмови в задоволенні запиту на інформацію.
Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. Вказав, що пунктом 2.3.10 (п. 2.3.9 у новій редакції) Договору про здійснення розрахунково-касового обслуговування, укладеного між Управлінням та Оліївською сільською радою Житомирського району Житомирської області, визначено, що орган Казначейства зобов`язується гарантувати таємницю інформації за рахунком (рахунками) Клієнта (щодо операцій, стану рахунка, дати відкриття, його реквізитів тощо). Без згоди Клієнта довідки третім особам з питань інформації за рахунком (рахунками) можуть бути надані лише у випадках, передбачених законом. Листом від 16.03.2023 №299/02-17/23 Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області повідомила, що не дає згоду про надання довідки третім особам з питань інформації за рахунками Оліївської сільської ради, відкритими в Управлінні. Листом від 27.03.2023 №02-08/400 Управління повідомило адвоката - Евіна А.К та стягувана - ОСОБА_2 , що Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області не дала згоду про надання довідки третім особам з питань інформації за рахунками Оліївської сільської ради, відкритими в Управлінні. Враховуючи зазначене, в Управління були відсутні правові підстави для надання запитуваної інформації без згоди Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області.
Згідно із частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
01.02.2023 до УДКС України у Житомирському районі Житомирської області направлено адвокатський запит за вих. №2 від 01.02.2023.
Пункт 1 прохальної частини адвокатського запиту стосувався надання відомостей у формі довідки про рух коштів за рахунками платника Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (04348409) за незахищеними видатками сумарно помісячно з вересня 2022 року по лютий 2023 року.
Управління звернулося до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області з листом 08.02.2023 №02-08-07/189 щодо отримання згоди на надання запитуваної інформації.
Листом від 09.02.2023 №02-08-06/192 Управління повідомило ОСОБА_1 та стягувана - ОСОБА_2 , крім іншого, про вимоги п. 2.3.10 (п. 2.3.9 у новій редакції) Договору про здійснення розрахунково-касового обслуговування, а також про направлення листа Оліївській сільській раді Житомирського району Житомирської області щодо надання згоди про надання довідки третім особам з питань інформації за рахунками.
Листом від 16.03.2023 №299/02-17/23 Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області повідомила, що не дає згоду про надання довідки третім особам з питань інформації за рахунками Оліївської сільської ради, відкритими в Управлінні.
Листом від 27.03.2023 №02-08/400 Управління повідомило адвоката - Евіна А.К та стягувана - ОСОБА_2 , що Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області не дала згоду про надання довідки третім особам з питань інформації за рахунками Оліївської сільської ради, відкритими в Управлінні.
Не погоджуючись з такою відмовою, позивачі звернулися до суду з позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон №5076-VI).
Статтею 1 Закону №5076-VI надані наступні визначення:
- адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом;
- адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту;
- клієнт - фізична або юридична особа, держава, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в інтересах яких здійснюється адвокатська діяльність;
- договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;
- інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушення, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Не належить до інших видів правничої допомоги лобіювання, що здійснюється відповідно до Закону України "Про лобіювання";
- представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4, 7 частини першої статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема:
- звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб);
- представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами;
- ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом;
- складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку;
- збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою.
Гарантії адвокатської діяльності визначені статтею 23 Закону №5076-VI і до таких гарантій пунктом 1 частини першої цієї статті віднесена заборона будь-яких втручань і перешкод здійсненню адвокатської діяльності.
Статтею 24 Закону № 5076-VI визначено, що адвокатський запит - це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.
Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства. Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.
Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.
Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.
Частиною 1 статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що це заздалегідь готовий, зафіксований на певному матеріальному носієві продукт, отриманий або створений суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.
Таким чином, Закон України «Про доступ до публічної інформації» не регулює відносин зі створення публічної інформації; предметом його регулювання є діяльність з приводу інформації, яка вже існує (створена, отримана, знаходиться у володінні) на момент виникнення конкретних інформаційних відносин з приводу неї. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 359/6551/17 (адміністративне провадження №К/9901/51067/18).
Водночас, згідно зі статтею 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Статтею 20 зазначеного Закону визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація (частина 1 статті 21 Закону України «Про інформацію»).
Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Таким чином, нормами Законів України «Про доступ до публічної інформації» та «Про інформацію» передбачено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Відповідно до статті 7 названого Закону конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону. Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Отже, можливість віднесення інформації до конфіденційної, таємної чи службової не слід розуміти як єдину достатню підставу для обмеження доступу до конкретної інформації, що містить ознаки будь-якого із названих видів інформації.
Запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог пунктів 1-3 частини другої статі 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Ці вимоги називають «трискладовим тестом», який повинна пройти публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою. За умови додержання сукупності всіх трьох підстав може бути обмежено доступ до інформації.
Таким чином, передумовою для встановлення відкритості чи обмеження інформації є застосовування до такої інформації «трискладового тесту».
Суд звертає увагу на те, що положення частини другої статті 6 України «Про доступ до публічної інформації» передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу. Такий підхід ґрунтується на тому, що статтею 1 цього Закону закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженою лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі «трискладового тесту».
При цьому, відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, встановлені шляхом застосування «трискладового тесту». Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з наведених вище трьох підстав означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №9901/510/18 (провадження №11-840заі18).
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, тягар доведення того, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.
Таким чином, відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18.07.2019 у справі №554/11837/14-а (адміністративне провадження №К/9901/1256/18).
В контексті наведеного перш за все необхідно зазначити, що спір між сторонами з приводу віднесення запитуваної інформації до публічної відсутній.
При цьому, суд зауважує, що проаналізувавши вказані обставини через призму зазначених норм та позицій Верховного Суду, запитувана позивачем інформація має притаманні публічній інформації ознаки.
Як вже встановлено, підставою для відмови у наданні позивачу запитуваної інформації відповідачем зазначено віднесення її до таємної інформації та відсутність згоди клієнта.
Дійсно, статтею 8 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить, зокрема, банківську таємницю.
Водночас, згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
При цьому, частиною 5 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України «Про державну таємницю»), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.
За таких умов, інформація щодо казначейського обслуговування бюджетних коштів, яка стала відомою казначейству не є таємною, хоча у наведених у вказаній нормі випадках доступ до відповідної інформації може бути обмежено.
Крім того, відповідачем не застосовано до запитуваної інформації «трискладовий тест» та не наведено обґрунтування, що розголошення такої інформації може завдати шкоди особі, суспільству і державі.
Враховуючи викладене у сукупності, суд вважає відмову у доступі до публічної інформації з наведених відповідачем підстав необґрунтованою.
Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про протиправність відмови у наданні інформації на адвокатський запит вих. №2 від 01.02.2023 ОСОБА_1 , а відтак похідна позовна вимога про зобов`язання ДКСУ повторно розглянути адвокатський запит вих. №2 від 01.02.2023 ОСОБА_1 і надати інформацію, що ним запитувалась , також підлягає задоволенню.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до положень частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Враховуючи викладене, позовні вимоги слід задовольнити.
Відповідно до положень статті 139 КАС України судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Управління Державної казначейської служби України у Житомирському районі Житомирської області (вул. Л.Українки, 1, Житомир,10003. РНОКПП/ЄДРПОУ: 38035705) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправними дії Управління Державної казначейської служби України у Житомирському районі Житомирської області, які полягають у ненаданні відповіді на адвокатський запит вих. №2 від 01.02.2023 ОСОБА_1 .
Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Житомирському районі Житомирської області повторно розглянути адвокатський запит вих. №2 від 01.02.2023 ОСОБА_1 і надати інформацію, що ним запитувалась.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної казначейської служби України у Житомирському районі Житомирської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

14.04.26