ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.03.2026 Справа № 907/599/25
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Бонк Т.Б.,
Суддів Бойко С.М.,
Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Шатан Т.О.,
представники сторін:
позивача: Дмитрієв С.О.,
відповідача: Дідо А.М.,
розглянувши матеріали апеляційних скарг Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа" №1640/1-2025 від 03.11.2025 (вх. суду від 03.11.2025 № 01-05/3216/25) та бн від 03.11.2025 (вх. суду від 03.11.2025 № 01-05/3217/25)
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2025 (повний текст складено 24.10.2025, суддя Мірошниченко Д.Є.) 
та на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.10.2025 (повний текст складено 24.10.2025, суддя Мірошниченко Д.Є.)
у справі № 907/599/25
за позовом: Компанії "Інвест Скі Лімітед" (INVEST SKI LIMITED), Лондон, 
до відповідача: Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа", м. Ужгород
про: стягнення 33 640,75 доларів США,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог позовної заяви і рішень суду першої інстанції:
Компанія "Інвест Скі Лімітед" (INVEST SKI LIMITED) звернулась до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа" про стягнення 33 640,75 доларів США, що станом на 22.05.2025 (дату подання позову) еквівалентно 1 393 938,12 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідач не виконав умови мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарським суду міста Києва від 02.07.2014 у справі № 910/25711/13 щодо своєчасного погашення заборгованості, що стало підставою для нарахування останньому штрафних санкцій у вигляді 3% річних в період з 01.04.2017 по 13.08.2024.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа" (88017, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, буд. 145, код ЄДРПОУ 30550903) на користь Компанії "Інвест Скі Лімітед" (INVEST SKI LIMITED) (Лондон, 85 Грейт Портленд Стріт, перший поверх, реєстраційний номер 04951075, податковий номер 880017319) 3% річних в розмірі 23 811,17 доларів США (двадцять три тисячі вісімсот одинадцять доларів сімнадцять центів), що в гривневому еквіваленті згідно з офіційним курсом НБУ станом на 22.05.2025 становить 986 639,64 грн (дев`ятсот вісімдесят шість тисяч шістсот тридцять дев`ять гривень 64 коп.), а також 357,16 доларів США (триста п`ятдесят сім доларів шістнадцять центів), що в гривневому еквіваленті згідно з офіційним курсом НБУ станом на 22.05.2025 становить 14 799,28 грн (чотирнадцять тисяч сімсот дев`яносто дев`ять гривень 28 коп.) на відшкодування сплаченого судового збору.
Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, водночас врахував, що передбачений частиною 2 стаття 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити 3 % річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який, за висновком суду у цій справі, мав місце за період безпідставного утримання відповідачем (боржником) грошових коштів позивача до моменту коли такі грошові кошти були списані з рахунку відповідача у 2022 році (14.06.2022 та 22.06.2022).
Таким чином, місцевий господарський суд здійснив власний розрахунок заявленої до стягнення суми 3 % річних та зазначив, що правомірною та арифметично правильною сумою 3 % річних, яка підлягає до стягнення є 23 811,17 доларів США, а в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 9 829,58 доларів США слід відмовити як безпідставно нарахованих.
Також позивач подав суду заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 84 157,42 грн витрат на професійну правничу (правову) допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з суми фактично понесених витрат у розмірі 118 900,00 грн.
Додатковим рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.10.2025 заяву представника Компанії "Інвест Скі Лімітед" (INVEST SKI LIMITED) за вх. №02.3.1-02/8523/25 від 30.09.2025 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 907/599/25 задоволено частково. Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа" на користь Компанії "Інвест Скі Лімітед" (INVEST SKI LIMITED) 63 843,56 грн (шістдесят три тисячі вісімсот сорок три гривні 56 коп.) на  відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи № 907/599/25.
Місцевий господарський суд, констатував, що оцінюючи подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості, а також пропорційності розміру задоволених позовних вимог, суд доходить висновку про часткове задоволення заяви представника позивача.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:
Не погодившись з рішенням, Державне підприємство "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа" звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, у яких просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.10.2025 року у справі № 907/599/25 – скасувати, прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.
Апелянт зазначає, що ДП УАТП «Хорів-АВІА» визначено таким, що є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період відповідно до наказу МВС України №167 від 11.03.2025, а також є критично важливим для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань в особливий період, відповідно до пунктів 2-7 Критеріїв та порядку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.2023 №76 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2024 №650).
Скаржник стверджує, що до 29.11.2024 керівником відповідача та головним підписантом був громадянин російської федерації, тому виходячи зі змісту постанови Кабміну № 187 від 03.03.2022 установлений та діє мораторій на виконання грошових та інших зобов`язань як у добровільному так і примусовому порядку, зазначене залишене поза увагою суду першої інстанції.
Крім цього, апелянт посилаючись на висновки Верховного Суду у постановах щодо визначення суми відшкодування витрат на правничу допомогу, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції. Також скаржник вказує, що додаткове рішення - це акт правосуддя, який усуває недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі, тож у разі оскарження додаткового рішення, яким, зокрема, вирішено питання про судові витрати, результат такого оскарження залежить від результату вирішення судом спору по суті пред`явленого позову.

Компанія "Інвест Скі Лімітед" (INVEST SKI LIMITED) подала відзив на апеляційні скарги, у якому просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.10.2025 у справі № 907/599/25 залишити без змін.
Позивач вважає, що апеляційна скарга ДП УАТП "ХОРІВ-АВІА" не містить і в ній не зазначено у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість додаткового рішення (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо).
Також позивач звертає увагу, що апеляційна скарга на додаткове рішення не містить жодного аргументу щодо фактичних обставин, встановлених судом, і не містить жодного посилання на порушення, допущені судом під час ухвалення рішення.

Рух справи в суді апеляційної інстанції:
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2025 справу № 907/599/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа" бн від 03.11.2025 (вх. суду від 03.11.2025 № 01-05/3217/25) на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.10.2025 у справі № 907/599/25, витребувано з місцевого господарського суду матеріали справи.
Ухвалою апеляційного суду від 17.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа" №1640/1-2025 від 03.11.2025 (вх. суду від 03.11.2025 № 01-05/3216/25) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2025 у справі № 907/599/25. Прийнято до спільного розгляду апеляційні скарги Надвірнянської районної ради №1640/1-2025 від 03.11.2025 (вх. суду від 03.11.2025 № 01-05/3216/25) та №1640/1-2025 від 03.11.2025 (вх. суду від 03.11.2025 № 01-05/3217/25) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2025 та на додаткове рішення Господарського Закарпатської області від 10.10.2025 у справі № 907/599/25.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 призначено розгляд справи № 907/599/25 на 27.01.2026.
У судовому засіданні 27.01.2026 скаржник підтримав доводи апеляційних скарг, позивач заперечив такі доводи з підстав, викладених у відзиві на апеляційні скарги, сторони надали суду пояснення.
Суд, за згодою представників сторін, оголосив перерву у судовому засіданні до 17.02.2026 о 12:00 год.
Судове засідання 17.02.2026 не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Бойко С.М.
Ухвалою апеляційного суду від 19.02.2026 призначено розгляд справи № 907/599/25 на 24.03.2026.
У судовому засіданні 24.03.2026 скаржник просив суд задоволити апеляційні скарги, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову та стягненні витрат на правничу допомогу, позивач просив суд оскаржувані рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2014 у справі № 910/25711/13 за позовом Компанії "Інвест Скі Лімітед" (INVEST SKI LIMITED) до Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Головне управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, про стягнення 656312,94 дол. США, що еквівалентно 5 245 909,33 грн, суд прийняв відмову позивача від позову в частині позовних вимог в розмірі 209 413 доларів США, припинив провадження у справі в цій частині на підставі пункту 4 частини 1 статті 80 ГПК України, затвердив мирову угоду щодо позовних вимог про стягнення 656 312,94 доларів США, що еквівалентно 5 245 909,33 грн та припинив провадження у справі.
Так, умовами мирової угоди позивач (стягувач) та відповідач (боржник) погодили, що заборгованість за договором № 4.7-04 від 02.03.2014 відповідає заявленим позивачем вимогам та становить 152 132,94 доларів США.
Відповідно до пункту 2 вказаної мирової угоди відповідач (боржник) гарантував, що заборгованість за договором перед позивачем (стягувачем) буде погашена не пізніше 31.10.2015. Заборгованість погашається рівними сумами щомісячно, починаючи з моменту підписання даної мирової угоди. Відповідач (боржник) має право на дострокове погашення заборгованості.
Згідно з пунктом 3 мирової угоди позивач (стягувач) погодився з тим, що з моменту підписання та затвердження Господарським судом міста Києва цієї мирової угоди та у випадку належного її виконання не матиме жодних претензій до відповідача (боржника) з приводу виконання зобов`язань за договором та погашення заборгованості.
Ця мирова угода, після підписання сторонами та затвердження Господарським судом міста Києва стане невід`ємною частиною договору № 4.7-04 від 02.03.2004, що укладений між Компанією "Інвест Скі Лімітед" (INVEST SKI LIMITED) та Державним підприємством "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа" (пункт 6 угоди).
Також судами встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі № 910/2107/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2018 та постановою Верховного Суду від 11.12.2018, стягнуто з Державного підприємств "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа" на користь Компанією "Інвест Скі Лімітед" (INVEST SKI LIMITED) 3% річних за період з листопада 2014 року по березень 2017 року в сумі 165 223,12 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Зазначені рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані посиланням на положення статей 524, 526, 530, 533, 598, 599, 610, 612, 625 ЦК України, статей 173, 193 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі – ГК України) та статей 13, 76, 77, 86, 310 ГПК України, з урахуванням яких суди дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 3% річних у сумі 165 223,12 грн, нарахованих за період з 01.11.2015 по 31.03.2017, що обумовлено невиконанням відповідачем у строк, встановлений мировою угодою від 24.06.2014, зобов`язання з погашення боргу за договором від 02.03.2004, внаслідок чого Компанія "Інвест Скі Лімітед" (INVEST SKI LIMITED) вправі вимагати стягнення з Державного підприємств "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа" 3% річних до повного виконання останнім свого грошового зобов`язання.
Судом в силу статті 75 ГПК України такі обставини також не підлягають доказуванню при розгляді спору у цій справі.
Водночас судами встановлено, що ухвала Господарського суду міста Києва від 02.07.2014 у справі № 910/25711/13, якою затверджено мирову угоду між сторонами, перебувала на примусовому виконанні Подільського ВДВС (виконавче провадження №54222438), в межах якого кошти в рахунок погашення боргу за виконавчим документом в сумі 152 132,94 доларів США було перераховано позивачу (Компанії "Інвест Скі Лімітед" (INVEST SKI LIMITED)): 120 017,11 доларів США відповідно до платіжної інструкції № 2 від 07.08.2024; 32 115,83 доларів США відповідно до платіжної інструкції № 3 від 13.08.2024.
В подальшому, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, головним державним виконавцем Подільського ВДВС винесено постанову від 26.08.2024 про закінчення виконавчого провадження № 54222438.
Наведені обставини щодо фактичного виконання в повному обсязі ухвали Господарського суду міста Києва від 02.07.2014 у справі № 910/25711/13, якою затверджено мирову угоду між сторонами та визначено заборгованість відповідача за договором № 4.7-04 від 02.03.2004 у розмірі 152 132,94 доларів США, також встановлені судовими рішеннями у справі № 910/25711/13 під час розгляду скарги Державного підприємств "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа" на дії Подільського ВДВС, а отже в силу статті 75 ГПК України такі обставини також не підлягають доказуванню при розгляді спору у цій справі.
Водночас як слідує з постанови Верховного Суду від 12.06.2025 у справі № 910/25711/13, ще 11.01.2022 державним виконавцем відділу Тимошенко Л.І. винесено постанову про арешт коштів в межах суми боргу 152 132,94 доларів СІІІА.
Згідно з листом AT «УкрСиббанк» від 28.04.2022 № 29-4-1-07/695-БТ ВДВС відмовлено у виконанні платіжних вимог у зв`язку із наявною забороною на купівлю іноземної валюти, передбаченою пунктами 2, 12, 21 постанови Національного банку України «Про роботу банківської системи у період запровадження воєнного стану» від 24.02.2022 № 18.
Державним виконавцем Подільського ВДВС Менчиць Н.С. 05.05.2022 направлено до AT «УкрСиббанк» платіжні вимоги на суму боргу у розмірі 152 132,94 доларів США та на суму виконавчого збору у розмірі 15 213,29 доларів США.
Державним виконавцем Подільського ВДВС Менчиць Н.С. 08.06.2022 направлено платіжні вимоги до АТ «УкрСиббанк» про списання боргу в еквіваленті національної валюти у відповідності до курсу Національного банку України у розмірі 4 449 887,50 грн та надано доручення купити долари США за українську гривню.
На рахунок з обліку депозитних сум Подільського ВДВС 14.06.2022 надійшла грошова сума коштів у розмірі 1 517 493,28 грн.
Державним виконавцем Подільського ВДВС Менчиць Н.С. 16.06.2022 повторно направлено платіжні вимоги до AT «УкрСиббанк» у гривневому еквіваленті на загальну суму 3 378 383,95 грн, відповідно до офіційного валютного курсу Національного банку України.
На рахунок з обліку депозитних сум 22.06.2022 Подільського ВДВС надійшли грошові кошти у загальному розмірі 3 378 383,95 грн.
Звертаючись із позовом у даній справі, позивач зазначає, що оскільки 3 % річних нараховуються за весь період прострочення і до моменту виконання судового рішення, а право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, але з урахуванням карантинних обмежень (з 12.03.2020 до 30.06.2023), введення воєнного стану (з 24.02.2024 і до сьогоднішнього дня), а також дією відповідних у зв`язку із цим законодавчих норм, якими продовжені строки загальної позовної давності та за якими перебіг позовної давності зупинено – стягнення 3 % річних з відповідача підлягає судовому захисту починаючи з 01.04.2017 і до моменту виконання судового рішення – до 13.08.2024, тобто за весь період прострочення.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась таким.
Частина 2 статті 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина 2 статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
При цьому положення вказаної норми стосовно 3 % річних, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються у разі, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
У постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.
Предметом позову у цій справі є стягнення 3 % річних в розмірі 33 640,75 доларів США за період з 01.04.2017 по 13.08.2024.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц зазначила, що в частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Як слідує із встановлених судами обставин у справі № 910/25711/23, в межах виконавчого провадження № 954222438 на депозитному рахунку Подільського ВДВС з 2022 року вже перебували стягнуті з Державного підприємств "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа" грошові кошти в гривні (4 895 877,23 грн), які внаслідок дії заборони Національного банку України у період з 24.02.2022 по 03.05.2024 на придбання валюти (постанови правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 та від 03.05.2024 № 56) неможливо було виплатити стягувачу – Компанії "Інвест Скі Лімітед" (INVEST SKI LIMITED). 
В подальшому, після зняття відповідної заборони, державним виконавцем у 2024 році повторно винесено постанову про арешт коштів відповідача на всю суму звернення стягнення (з урахуванням виконавчих зборів), яка становила 167 346,23 долари США (6 877 595,36 грн).
Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі №9/5014/969/2012(5/65/2011) за змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації і плати від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Місцевий господарський суд, врахував те, що 14.06.2022 та 22.06.2022 на рахунок обліку депозитних сум Подільського ВДВС надійшли грошові кошти у сумі 1 517 493,28 грн та 3 378 383,95 грн, що у загальному розмірі становило 4 895 877,23 грн, отже такі кошти з 14.06.2022 та відповідно 22.06.2022 не вважаються утримуваними боржником.
Таким чином, суд попередньої інстанції підставно здійснив власний розрахунок заявленої до стягнення суми 3 % річних у період до 22.06.2022 та зазначив, що арифметично правильною сумою 3% річних, яка підлягає до стягнення є 23 811,17 доларів США.
Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта в частині незастосування судом першої інстанції постанови Кабміну № 187 до спірних правовідносин, з огляду на таке.
Відповідно до постанови Кабміну № 187 до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, установлено мораторій (заборону) на:
1) виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є російська федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором):
- громадяни російської федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах;
- юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства російської федерації;
- юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є російська федерація, громадянин російської федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської федерації;
- юридичні особи, утворені відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є російська федерація, громадянин російської федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської федерації, - у випадку виконання зобов`язань перед ними за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті.
Отже дія мораторію передбачає заборону на вчинення конкретно визначеного переліку дій між учасниками правовідносин, встановлює певний правовий режим для цих правовідносин і впливає на перебіг грошових та інших зобов`язань. З моменту запровадження вказаного мораторію суб`єктивне право осіб-кредиторів (стягувачів), перелік яких наведений в постанові № 187, зазнає обмежень у можливості реалізувати ними право вимоги до зобов`язаної сторони, у тому числі шляхом звернення за судовим захистом. Також мораторій хоча і не припиняє суб`єктивне право, однак на строк дії мораторію таке право не може реалізуватися шляхом виконання.
Подібний висновок наведено в постановах Верховного Суду від 30.05.2023 у справі № 925/1248/21, від 09.08.2023 у справі № 922/1589/22, від 08.11.2023 у справі № 915/18/23, від 21.11.2023 у справі № 910/14552/22, від 05.12.2023 у справі № 910/13756/22, від 05.12.2023 у справі № 910/4052/22.
Суд зауважує, що у постанові Верховного Суду від 15.04.2025 у cправі № 910/1418/23 вказано: « також необхідно встановити, у межах наданих до суду першої інстанції доказів, яка частка в статутному капіталі у бенефіціарного власника була на момент звернення з позовом (коли позивач прийняв рішення захистити своє право у спірних правовідносинах шляхом стягнення коштів за відповідним зобов`язанням) і вчинення подальших дій щодо зменшення розміру такої частки з урахуванням положень постанови № 187».
Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення позивача із позовом – 22.05.2025 (коли позивач прийняв рішення захистити своє право у спірних правовідносинах шляхом звернення до суду із позовом про стягнення суми 3% річних за період з 01.04.2017 по 13.08.2024 як додаткового зобов`язання до основного зобов`язання відповідача, яке виконано в примусовому порядку) Компанія "Інвест Скі Лімітед" (INVEST SKI LIMITED) є юридичною особою приватного права, зареєстрованою 03.11.2003 відповідно до законодавства Великої Британії, кінцевим бенефіціарним власником (засновником) та головним підписантом якої з 29.11.2024 є Нечипоренко Сергій 1969 року народження, громадянство Україна (т.1 а.с. 105-160, 245). Матеріали справи не містять та відповідач не надав доказів протилежного.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованого висновку суду першої інстанції про часткове задоволення позову у цій справі та стягнення з відповідача на користь позивача 23 811,17 доларів США (двадцять три тисячі вісімсот одинадцять доларів сімнадцять центів), що в гривневому еквіваленті згідно з офіційним курсом НБУ станом на 22.05.2025 становить 986 639,64 грн.

Щодо ухваленого судом першої інстанції додаткового рішення у цій справі, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК).
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК).
Згідно із статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).
Судами у цій справі встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, до заяви долучено копії ордеру серії АІ № 1903013 від 22.05.2025 на надання правової допомоги Компанії "Інвест Скі Лімітед" (INVEST SKI LIMITED) адвокатом Дмитрієвим Станіславом Олександровичем, виданим Адвокатським об`єднанням "Джастлікторз", договору про надання правничої допомоги від 24.03.2025 № 306/1/25, додаткової угоди від 24.03.2025 № 1 до договору про надання правової допомоги від 24.03.2025 № 306/1/25, детального опису робіт (наданих послуг), акта про надання правової допомоги № 1 від 29.09.2025 та рахунку на оплату № 01-306/1/25 від 29.09.2025 на суму 118 900,00 грн.
Апеляційний суд зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).
Водночас за приписами частини 6 статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як слідує з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 02.10.2025 суд прийняв заяву представника Компанії "Інвест Скі Лімітед" (INVEST SKI LIMITED) за вх.№ 02.3.1-02/8523/25 від 30.09.2025 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 907/599/25 до розгляду, постановив здійснювати розгляд заяви без повідомлення (виклику) учасників справи та встановив відповідачу строк до 08.10.2025 для подання до суду заперечень щодо заяви позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 907/599/25.
Відповідач не надав та у матеріалах справи відсутні заперечення відповідача стосовно заяви позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
У постанові Верховного Суду від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
В той же час, суд першої інстанції з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, дійшов висновку про зменшення витрат на правничу допомогу.
Суд апеляційної інстанції вказує, що зменшення судом першої інстанції витрат на правничу допомогу знаходиться поза межами апеляційного перегляду в розумінні ч.4 ст. 269 ГПК України.
Слід зазначити, що скаржник в апеляційній скарзі цитує висновки Верховного Суду (том 3, а.с. 14) та не обґрунтовує які ж, на його думку, порушення допустив суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення.
Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень (частина перша статті 74 ГПК України).
Водночас місцевий господарський суд правомірно взяв до уваги те, що представник позивача надав належні та допустимі докази, що підтверджують фактично виконані роботи (надані послуги), а відтак позивач довів свої вимоги про відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу.
Таким чином, враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо заявлених витрат позивача, беручи до уваги те, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 63 843,56 грн на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг.
Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).
На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.10.2025 року у справі № 907/599/25 ґрунтуються на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для їх скасування немає, а зазначені в апеляційних скаргах доводи скаржників не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції:
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України), тому сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2025 слід залишити за ним.

Керуючись ст. ст. 86, 130, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційні скарги Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа" №1640/1-2025 від 03.11.2025 (вх. суду від 03.11.2025 № 01-05/3216/25) та б/н від 03.11.2025 (вх. суду від 03.11.2025 № 01-05/3217/25) – залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.10.2025 у справі № 907/599/25 – залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець