ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/20293/25
категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, 

встановив:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь військової частини НОМЕР_1 завдані державі матеріальні збитки у розмірі 130 346,68 грн. (сто тридцять тисяч триста сорок шість гривень 68 коп.).
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що солдат ОСОБА_1 , будучи колишнім розвідником-навідником 6 розвідувальної групи спеціального призначення 2 роти спеціального призначення 1 загону спеціального призначення, що знаходиться в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, через особисту недисциплінованість та порушення встановленого Статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами порядку проходження військової служби, не прибув з лікувального закладу вчасно без поважних причин до розташування військової частини НОМЕР_1 в районі АДРЕСА_1 з 19.09.2023 по теперішній час. Своїми діями військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, солдат ОСОБА_1 порушив вимоги нормативно-правових актів. За результатами проведеного службового розслідування встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача відбулась переплата грошового забезпечення. Тому відповідач має відшкодувати витрати, пов`язані з переплатою грошового забезпечення.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Витребувано у позивача:
- належним чином засвідчену копію послужного списку ОСОБА_1 ;
- усі наявні відомості про фактичне місце проживання ОСОБА_1 на підконтрольній українській владі території з наданням належним чином засвідченої копії відповідної довідки, тощо;
- належно оформлену довідку фінансово-економічної служби про розмір нарахованого та безпідставно виплаченого відповідачу грошового забезпечення;
- інформацію, чи мало місце ініціювання кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення стосовно самовільного залишення місце служби відповідачем;
- письмові пояснення разом з документальним підтвердженням із зазначенням того, чи оформлювалось відповідачем письмове повідомлення ОСОБА_1 про необхідність відшкодування останнім безпідставно набутих коштів.
Крім того, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Проте поштовий конверт з копією вказаної ухвали повернувся на адресу суду.
Відповідно до ч. 11 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Адресою реєстрації відповідача відповідно до Акту службового розслідування № 1709/35750-В від 22.07.2025 та анкети відповідача є: АДРЕСА_2 , куди і було направлено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в цій адміністративній справі.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 29.08.2022 року у справі №522/3598/16-а, до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Станом на момент розгляду цієї справи жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило. При цьому, суд враховує, що згідно ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 6 ст. 162 цього ж Кодексу у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відтак, суд з урахуванням приписів ст. 162 КАС України здійснює розгляд справи за наявними у ній матеріалами.
На виконання ухвали суду військовою частиною НОМЕР_1 надіслано до суду довідку про матеріальні збитки від 25.08.2025 року, повідомлення до ДБР про кримінальне правопорушення щодо ОСОБА_1 від 22.06.2025 року, витяг з ЄРДР від 07.11.2025 року.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до частини 4 статті 243 КАС України, з врахуванням положень статті 258 КАС України.
Згідно частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257 - 262 КАС України, а також дослідивши подані документи, суд встановив таке.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2023 № 110 солдат ОСОБА_1 призначений на посаду розвідника-навідника 6 розвідувальної групи спеціального призначення 2 роти спеціального призначення НОМЕР_2 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2023 № 257 солдат ОСОБА_1 вибув на лікування до Запорізької обласної клінічної лікарні м. Запоріжжя 10.09.2023.
Згідно відповіді військової частини НОМЕР_3 № 557/18071 від 25.06.2025 солдат ОСОБА_1 з 11.09.2023 по 13.09.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради, 13.09.2023 був переведений до комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №7» Запорізької міської ради та 18.09.2023 виписаний у частину.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.06.2025 року №3448/нагд призначено проведення службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу вчасно без поважних причин до місця служби колишнього розвідника-навідника 6 розвідувальної групи спеціального призначення 2 роти спеціального призначення НОМЕР_2 загону спеціального призначення ОСОБА_1 .
За результатами службового розслідування у військовій частині НОМЕР_1 був складений Акт службового розслідування № 1709/35750-В від 22.07.2025.
Відповідно до Акту службового розслідування від 22.07.2025 року за порушення військової дисципліни, а саме за нез`явлення з лікувального закладу вчасно, без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 з 19.09.2023 по теперішній час, порушення вимог статей 11, 12, 14, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України віл 24 березня 1999 року №548-XІV, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України від 24 березня 1999 року №531-XIV та умисне ухилення від виконання обов`язків військової служби колишнього розвідника-навідника 6 розвідувальної групи спеціального призначення 2 роти спеціальної призначення НОМЕР_2 загону спеціального призначення солдата ОСОБА_1 , що знаходиться в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , притягнуто до дисциплінарної відповідальності на підставі пункту «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Притягнуто солдата ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у розмірі 130346,68 гривень.
Кошти, отримані солдатом ОСОБА_1 в період з 19.09.2023 по 17.06.2025, вважаються матеріальними збитками, завданими державі, сума яких складає 130346,68 грн. та підтверджується довідкою (розрахунковим листом) від 27.06.2025 № 1857/ФС, виданою фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 .
Відповідач у добровільному порядку збитки не відшкодував, тому позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232- XII (далі- Закон №2232- XII).
Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України.
За приписами ч. 1 ст. 3 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 № 160-IX (далі-Закон № 160-IX) підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Згідно з п.п. 4 і 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 3 Закону № 160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 160-IX розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Згідно з ч.ч. 1-6 ст. 8 Закону № 160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.
Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону №160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Так, судом встановлено, що відповідно до змісту акту службового розслідування, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 від 22.07.2025, солдат ОСОБА_1 , будучи колишнім розвідником-навідником 6 розвідувальної групи спеціального призначення 2 роти спеціального призначення І загону спеціального призначення, що знаходиться в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, через особисту недисциплінованість та порушення встановленого Статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами порядку проходження військової служби, не прибув з лікувального закладу вчасно без поважних причин до розташування військової частини НОМЕР_1 в районі АДРЕСА_1 з 19.09.2023 по теперішній час.
Рапорт про нез`явлення вчасно без поважних причин з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 був поданий 17.06.2025 у зв`язку з вище викладеними обставинами. Кошти, отримані солдатом ОСОБА_1 в період з 19.09.2023 по 17.06.2025, вважаються матеріальними збитками, завданими державі, сума яких складає 130346,68 гривень, що підтверджується довідкою (розрахунковим листом) від 27.06.2025 № 1857/ФС, виданою фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:
свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України;
постійно підвищувати рівень військових професійних знань, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Згідно ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до п. 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Згідно п. 5 розділу XVI Порядку військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, у випадку невиходу на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Відповідно до п. 1.9. розділу 1 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених Наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 № 280, начальник штабу військової частини чи інша посадова особа, яка очолює підрозділ з обліку особового складу, забезпечує:
підготовку проектів наказів командира військової частини щодо преміювання військовослужбовців;
своєчасне доведення в установленому порядку начальнику фінансового органу завірених витягів наказів про прибуття і вибуття, переміщення, прийом та звільнення військовослужбовців (у день видання наказу).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» під прямою дійсною шкодою розуміються, зокрема, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.
Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності, згідно зі ст. 3 цього ж Закону є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
наявність шкоди;
протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
вина особи в завданні шкоди.
Згідно ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: здійснення надлишкових виплат грошових коштів.
Під час розгляду справи судом встановлено, що заявлені до стягнення кошти є грошовим забезпечення відповідача за період з 19.09.2023 по 17.06.2025.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не з`явився до місця служби після проходження лікування, тобто самовільно залишив військову частину.
Суд зазначає, що відповідачем не оскаржено згаданий наказ.
Також матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження сплати відповідачем коштів в сумі 130346,68 грн. в рахунок відшкодування шкоди, а тому суд вважає обґрунтованими доводи позивача стосовно того, що нарахування у зазначений період грошового забезпечення відбулось внаслідок недобросовісності з боку набувача, що за приписами наведених норм є підставою для їх повернення.
Частиною 1 статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 зазначеної статті Кодексу докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Враховуючи викладене, а також відсутність доказів, які б були надані відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються наявними у справі доказами, в зв`язку з чим підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь держави в особі позивача судових витрат, суд зазначає, що Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено розподілу судових витрат зі сплати судового збору при задоволенні позову сторони, яка є суб`єктом владних повноважень.
Слід зазначити, що відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Отже, оскільки Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено розподілу судових витрат зі сплати судового збору при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь держави в особі позивача судових витрат.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 КАС України, суд

вирішив:

Позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) завдані державі матеріальні збитки у розмірі 130 346,68 грн. (сто тридцять тисяч триста сорок шість гривень 68 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко

25.02.26