ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/1183/26	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Кругового О.О., Малиш Н.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 р. (суддя Тулянцева І.В.) в адміністративній справі №160/1183/26 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді його рапорту від 16 січня 2026 р. про повторне направлення на військово-лікарську комісію; зобов`язати відповідача розглянути зазначений рапорт із прийняттям мотивованого рішення та письмовим повідомленням позивача про його результати.
Одночасно, 19 січня 2026 р. до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 негайно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 16 січня 2026 р. про повторне направлення на проходження військово-лікарської комісії та прийняти за його результатами рішення до розгляду справи по суті, а також заборонити Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти дії, пов`язані з направленням ОСОБА_1 до районів виконання бойових (спеціальних) завдань, районів проведення бойових дій або безпосередньої участі у бойових діях, а також змінювати місце проходження військової служби позивача з цією метою, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.
В обґрунтування необхідності забезпечення позову зазначено про наявність у ОСОБА_1 захворювання, яке має тривалий перебіг, потребує постійного медичного контролю та за своїм характером безпосередньо впливає на можливість повноцінного проходження військової служби. 16 січня 2026 р. позивач подав на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт про повторне направлення на проходження військово- лікарської комісії, яки не був розглянутий. Відсутність будь-якого реагування на рапорт позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на медичний огляд.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 р. у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржену ухвалу та задовольнити заяву про забезпечення позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про те, що суд першої інстанції не оцінив ризик незворотної шкоди здоров`ю та втрату ефективності майбутнього рішення, формально заявив про співмірність, але реально не здійснив баланс інтересів, помилково назвав наведені підстави “предметом розгляду по суті” і через це безпідставно відмовив у задоволенні заяви, незважаючи на те, що заходи, про які просив позивач, прямо відповідають ст.151 КАС України та пов`язані з предметом позову.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави, які зазначає позивач у заяві про забезпечення позову є предметом майбутнього розгляду справи по суті, а тому, встановлення обставин законності прийняття/неприйняття відповідного рішення, дій/бездіяльності відповідача, їх оцінка повинна бути надана судом з урахуванням доказів та посилань, якими обґрунтовує відповідач свої заперечення та пояснень інших учасників справи, при розгляді справи по суті, а зазначені позивачем у заяві про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність законних та переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених ст. 151 КАС України.
Здійснюючи перевірку оскарженої ухвали суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Процесуальне питання забезпечення позову врегульовано Главою 10 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
За правовим висновком Верховного Суду, сформульованим у постанові від 09 червня 2021 р. у справі №420/2157/20, «при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу».
У поданій заяві позивач просив забезпечити поданий ним адміністративний позов шляхом зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 негайно розглянути його рапорт від 16 січня 2026 р. про повторне направлення на проходження військово-лікарської комісії та прийняти за його результатами рішення.
У позовній заяві ОСОБА_1 просив суд зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути поданий ним 16 січня 2026 р. рапорт повторне направлення на проходження військово-лікарської комісії із прийняттям мотивованого рішення та письмовим повідомленням позивача про його результати.
Отже, зазначений захід забезпечення позову є тотожним позовній вимозі, а точніше, - способу відновлення порушеного права, про обрання якого судом просить позивач у позовній заяві, за умови встановлення такого порушення (визнання бездіяльності протиправною) за результатом розгляду справи по суті спору. Застосування такого заходу забезпечення позову призведе до вирішення спору поза межами порядку, встановленого Розділом ІІ Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд першої інстанції обґрунтовано та мотивовано дійшов висновку про неможливість в процедурі забезпечення позову зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 негайно розглянути рапорт позивача від 16 січня 2026 р. про повторне направлення на проходження військово-лікарської комісії.
Позивач також просив забезпечити позов шляхом заборони Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти дії, пов`язані з його направленням до районів виконання бойових (спеціальних) завдань, районів проведення бойових дій або безпосередньої участі у бойових діях, а також змінювати місце проходження військової служби позивача з цією метою, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.
Необхідність забезпечення позову у такий спосіб позивач обґрунтував тим, що має хронічне захворювання, яке за своєю природою не є статичним, а має тенденцію до прогресування. За відсутності належного медичного контролю та повторного обстеження таке захворювання може призвести до істотного та незворотного погіршення стану здоров`я. Водночас саме повторне проходження військово-лікарської комісії є єдиним законним механізмом, який дозволяє об`єктивно оцінити стан здоров`я військовослужбовця та визначити його подальшу придатність до військової служби.
На підтвердження можливого погіршення стану здоров`я позивач надав копію довідки військово-лікарської комісії №2025-1113-1213-4248-3 від 13.11.2025, відповідно до якого його (за наявності хронічного вірусного гепатиту В із мінімальною вірусною активністю) визнано придатним до військової служби на підводних човнах, на надводних кораблях, у морській піхоті. Десантно-штурмових військах, спеціальних спорудах, підрозділах спеціального призначення.
На підтвердження обставини погіршення стану здоров`я з 13.11.2025 (день складання довідки ВЛК) по 16.01.2026 (день подачі рапорту) та звернення, у зв`язку із цим, за медичною допомогою, позивачем до суду не надано жодних доказів. 
Крім того, заява про забезпечення позову не містить обґрунтування того, що невжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову, призведе до неможливості відновлення порушеного права позивача на розгляд поданого ним рапорту у випадку задоволення адміністративного позову.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 р. в адміністративній справі №160/1183/26 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 13 квітня 2026 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 2 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя О.О. Круговий 

суддя Н.І. Малиш