Справа № 454/1883/25 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А. 
Провадження № 33/811/457/26 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 - адвоката Буженка Юрія Сергійовича на постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 22 грудня 2025 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, 

встановив:

вищенаведеною постановою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з  ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
Згідно з постановою судді, водій ОСОБА_1 16.05.2025р. о 00.31 год. в м. Великі Мости по вул. Старомостівська, 1 Шептицького району в порушення вимог п. 2.9.аПравил дорожнього руху України, керував автомобілем «Фольцваген Гольф» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер».
Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Буженко Ю.С.подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що копію постанови апелянтом було отримано лише 23.02.2026 року.
Вказує, що до моменту фактичного отримання копії постанови апелянт не був обізнаний про її зміст, мотивувальну частину та підстави притягнення до відповідальності, що об`єктивно унеможливлювало подання обґрунтованої апеляційної скарги у визначений законом строк.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що істотні порушення норм матеріального та процесуального права призвели до незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Стверджує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце судового розгляду. 
Зазначає, що відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Акцентує увагу на тому, що у постанові суду відсутні відомості про те, чи наявні в матеріалах справи сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку газоаналізатора Драгер, яким проводився огляд на стан сп`яніння, так як відсутність такого сертифіката суперечить вимогам Інструкції №1435/735 від 09.11.2015, а також ЗУ «Про метрологію та метрологічні діяльність».
Зазначає, що ОСОБА_1 не було запропоновано прослідувати до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження огляду ні до, ні після проведення огляду на місці зупинки, а лише було повідомлено про складання протоколу.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Буженко Ю.С. будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились. Натомість, захисником - адвокатом Буженко Ю.С. було подано заяву, в якій зазначив, що просить розглядати справу у їх відсутності та апеляційну скаргу підтримують у повному обсязі.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Незважаючи на позицію апелянта, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними доказами, зокрема: відомостями в протоколі про адміністративне правопорушення; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, відеоматеріалом до протоколу та іншими матеріалами справи.
Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та у своїй сукупності достатні для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог 2.9 «а» ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Дії працівників поліції, відносно ОСОБА_1 під час складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на вимогах закону, зокрема на приписах «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та враховує також і те, що правопорушник їх не оскаржував. Працівниками поліції було забезпечено ОСОБА_1 всі його процесуальні права.
Наведені докази, в тому числі і відеозапис, є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_1 .
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
Стосовно розгляду судом першої інстанції справи за відсутності ОСОБА_1 , то апеляційний суд виходить з того, що хоча справа про адміністративне правопорушення і розглянута у його відсутність, але процесуальні права останнього, в тому числі право на доступ до правосуддя, поновлені шляхом звернення до апеляційного суду.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у постанові суду відсутні відомості про те, чи наявні в матеріалах справи сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку газоаналізатора Драгер, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно п. 3 розділу 2 Інструкції поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та/або сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки, та/або декларацію про відповідність та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Пунктом 5 розділу 2 даної Інструкції встановлено, що перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та/або сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки, та/або декларацію про відповідність та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Разом з тим, з наявних відеозаписів подій не вбачається, що особа, яка притягується до відповідальності, ОСОБА_1 , звертався до працівників поліції із відповідною вимогою щодо надання сертифікату відповідності чи то сертифікату перевірки засобу вимірювальної техніки, які надаються поліцейськими виключно на вимогу такої особи, а під час апеляційного перегляду клопотань про витребування таких доказів також не заявляв.
Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, то вони є необґрунтованими, оскільки з відеозаписів вбачається, що останній перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим працівники поліції запропонували йому пройти огляд на відповідний стан на місці, на що він погодився. Весь час працівники поліції звертались до ОСОБА_1 саме як до водія автомобіля, але жодних зауважень чи заперечень щодо керування ним транспортним засобом останній не висловлював.
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не було запропоновано прослідувати до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження огляду ні до, ні після проведення огляду на місці зупинки, а лише було повідомлено про складання протоколу, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер, на що останній погодився. Після проходження огляду працівник поліції спитав у ОСОБА_1 «чи згідний з результатом чи треба їхати в мед заклад», на що останній повідомив, що з результатом згідний (01803@2025051603475210, 00:49 - час з нагрудної камери поліцейського, 02:43 хв. запису відео).
На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту.
Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.
Категоричне невизнання ОСОБА_1 своєї вини, апеляційний суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки вище зазначені обставини, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та не звільняють його від відповідальності за скоєне.
Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.
Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.
Тому підстав для скасування постанови судді Сокальського районного суду Львівської області від 22 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

поновити захиснику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 - адвокату Буженку Юрію Сергійовичустрок апеляційного оскарження постанови судді Сокальського районного суду Львівської області від 22 грудня 2025 року. 
Постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 22 грудня 2025 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 - адвоката Буженка Юрія Сергійовича- без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя   М.Ф. Романюк