Справа № 453/1186/25 Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л 
Провадження № 22-ц/811/3504/25 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.
секретаря: Заяць Я.І.
з участю: представника ОСОБА_1 – Вуйцік О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерного товариства «Універсал Банк» про звільнення майна з-під арешту,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерного товариства «Універсал Банк» про звільнення майна з-під арешту.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 02 червня 2009 року на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Сколівського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження № 13136156, відкрите на підставі виконавчого напису № 718, виданого 27 травня 2009 року приватним нотаріусом Нор Н.М. В межах даного виконавчого провадження, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 03 червня 2009 року було накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , позивачу у даній справі. 27 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України “Про виконавче провадження” (в редакції чинній на момент здійснення виконавчих дій).
З відповіді на адвокатський запит, наданої Сколівським ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вбачається, що згідно бази даних АСВП виконавчий напис № 718, виданий 27 травня 2009 року приватним нотаріусом Нор Н.М. про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 1 051 804,89 гривень до Сколівського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повторно не надходив та станом на 10 липня 2025 року на виконанні не перебуває. Таким чином ПАТ “УніверсалБанк” повторно виконавчий напис № 718, виданий 27 травня 2009 року приватним нотаріусом Нор Н.М. про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 1 051 804,89 гривень, після 27 червня 2014 року до Сколівського ВДВС не пред`являв. 
Натомість 07 серпня 2014 року ПАТ “УніверсалБанк” звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим у цивільній справі № 453/1143/14-ц від 17 серпня 2021 року, яке набрало законної сили 20 червня 2022 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ “УніверсалБанк” відмовлено. 
Зазначав, що оскільки виконавчий напис № 718, виданий 27 травня 2009 року приватним нотаріусом Нор Н.М., повторно не пред`являвся до примусового виконання і строки його пред`явлення до виконання закінчилися ще до набрання чинності Законом № 1404-VIII, збереження арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання виконавчого напису, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном позивачем.
З врахуванням зазначених обставин, просив зобов`язати Сколівський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні № 13136156.
Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2025 року позов заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Позовну заяву ОСОБА_1 до Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерного товариства «Універсал Банк» про звільнення майна з-під арешту – задоволено.
Зобов`язано Сколівський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні № 13136156.
Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2025 року оскаржив Сколівський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
В апеляційній скарзі покликається на те, що з 03 червня 2009 року по 27 червня 2014 року на виконанні у Сколівському відділі державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №13136156 з виконання виконавчого напису № 718, вчиненого приватним нотаріусом Нор Н.М. 27 травня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Універсал Банк» 1051802.89 грн., яке в подальшому знищено.
Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу. 
Позивач не надав доказів на підтвердження виконання виконавчого документа, а також сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.
Оскільки виконавчий документ повернуто стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, тому відсутні підстави для зняття арешту. 
Суд першої інстанції помилково прийняв позовну заяву до розгляду, враховуючи те, що боржник у разі незгоди з арештом, накладеним в межах виконавчого провадження, не може пред`явити позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки будучи стороною виконавчого провадження має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, відтак наявні підстави для закриття провадження у справі.
Просить рішення Сколівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2025 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
У листопаді 2025 року на адресу суду від представника Акціонерного товариства
«УНІВЕРСАЛ БАНК» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з викладеними в апеляційній скарзі доводами та вважає їх обґрунтованими. Наголошує, що повернення у цій справі виконавчого документа не є підставою для зняття арешту з майна боржника. При цьому позивач не надав доказів щодо виконання виконавчого документа. 
Вважає, що в даному випадку позивач звернувся до суду за захистом своїх прав як сторона виконавчого провадження, між учасниками справи не виникло цивільно-правового
спору, який підлягав би вирішенню в порядку позовного провадження, а постало питання щодо правомірності дій та рішень державного виконавця під час виконання судового рішення. 
Вважає, що у стягувача АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" наявне право повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
Просить апеляційну скаргу Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2025 року у цивільній справі № 453/1186/25 - задовольнити; рішення скасувати, та постановити ухвалу про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. У разі, якщо суд не встановить підстав для закриття провадження у справі, скасувати рішення Сколівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2025 року у цивільній справі № 453/1186/25, та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
У січні 2026 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Наголошує на тому, що виконавчий напис № 718, виданий 27 травня 2009 року приватним нотаріусом Нор Н.М., на підставі якого відкрито виконавче провадження № 13136156, 27 червня 2014 було повернуто стягувачу, таким чином повторно пред`явити його до виконання стягувач міг у строк до 27 червня 2015 року. 
Натомість стягувач ПАТ “УніверсалБанк” 07 серпня 2014 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим у цивільній справі № 453/1143/14-ц від 17 серпня 2021 року, яке набрало законної сили 20 червня 2022 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ “УніверсалБанк” про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. 
Одночасно цим рішенням також встановлено, що АТ “УніверсалБанк” повторно до виконання виконавчий напис № 718, виданий 27 травня 2009 року приватним нотаріусом Нор Н.М. про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 1051804,89 гривень, після 27 червня 2014 року не пред`являв, що було підтверджено працівником банку в судовому засіданні.
Оскільки вказане рішення суду, яким відмовлено Публічному акціонерному товаристві «Універсал Банк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, не підлягає виконанню, сам факт перебування виконавчого документу на примусовому виконанні як у відділі державної виконавчої служби, так і на виконанні у будь-якого приватного виконавця, - виключається.
Встановивши вищенаведені обставини, оскільки зазначений виконавчий документ повторно не пред`являвся до примусового виконання і строки його пред`явлення до виконання закінчилися ще до набрання чинності Законом № 1404- VIII, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення спозовних вимог, оскільки збереження арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання виконавчого напису, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння позивачем своїм майном.
Просить рішення Сколівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2025 року у цивільній справі № 453/1186/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу начальника Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Баб`як Л.В. без задоволення.
Представники Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Акціонерного товариства «Універсал Банк» в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_5 – ОСОБА_6 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом та матеріалами справи встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованого 19 липня 2025 року за №436114323, ОСОБА_1 на праві власності належить:
- закінчений будівництвом об`єкт – житловий будинок садибного типу, загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею – 33,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;
- будинок, загальною площею 190,7 кв.м., житловою – 94,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ;
- будинок, загальною площею 274,0 кв.м., житловою – 116,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно виконавчого напису № 718, виданого 27 травня 2009 року приватнм нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме:
А) житловий будинок загальною площею 274,0 кв.м., житловою площею 116,7 кв.м., з наступними технічними характеристиками: житловий будинок, позначений на плані літерою «А-3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;
Б) земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, що є виділеною в натурі та межі якої визначено на місцевості та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,1000 га, кадастровий номер 4624510100:01:006:0016, з цільовим використанням для обслуговування житлового будинку, який належить на праві власності ОСОБА_1 .
За рахунок коштів від реалізації вказаного вище майна запропоновано задоволити вимоги Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк», згідно Кредитного договору №49-2008-1424 від 08 травня 2008 року, укладеного між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 , станом на 17 квітня 2009 року у розмірі 130 367,68 доларів США 68 центів – заборгованість по кредиту, в тому числі 2 647,04 доларів США 04 центи – прострочена заборгованість по кредиту, 127 720,64 доларів 64 центи – сума дострокового стягнення кредиту, 5 818,19 доларів США 19 центів – заборгованість по відсотках, 139,44 доларів США 44 центи – підвищені відсотки.
Загальна сума заборгованості, що підлягає до сплати становить – 136 325,31 доларів США 31 цент, що в гривневому еквіваленті становить – 1 049 704,89 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису становить 2 100,00 грн.
Згідно постанови заступника начальника відділу державної виконавчої служби Сколівського районного управління юстиції Бондаренко В.В. від 03 червня 2009 року, на підставі виконавчого напису №718, виданого 27 травня 2009 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., відкрито виконавче провадження №13136156 про стягнення з боржника - ОСОБА_1 боргу в сумі 1 051 804,49 грн. та зобов`язано його добровільно виконати оплату боргу до 09 червня 2009 року. Крім цього, вказаною постановою було накладено арешт на все майно боржника.
За відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на будинок, загальною площею 274,0 кв.м., житловою – 116,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , та земельну ділянку, площею 0,1000 га яка знаходиться в АДРЕСА_3 , кадастровий номер 4624510100:01:006:0016 накладено обтяження – арешт. Тип обтяження – іпотека. Підстава обтяження: договір іпотеи, 814, 08 травня 2008 року, ОСОБА_7 приватний нотаріус Сколівського РНО.
Як вбачається з постанови заступника начальника відділу державної виконавчої служби Сколівського районного управління юстиції Бондаренко В.В. від 27 червня 2014 року, виконавчий документ – виконавчий напис №718, виданий 27 травня 2009 року приватним нотаріусом Нор Н.М. про стягнення 1051804,89 грн., повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника (п. 2 Постанови) та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
Згідно листа начальника Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Л. Баб`як №26.15-14/25144 від 10 липня 2025 року, згідно бази даних АСВП у відділі знаходилось на виконанні виконавче провадження (АСВП 13136156) з виконання виконавчого напису від 27 травня 2009 року №718 приватного нотаріуса Нор Н.М. про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_4 , боргу в сумі 1051804,89 грн. на користь ВАТ «Універсал Банк».
27 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент здійснення виконавчих дій).
Згідно бази даних АСВП, виконавчий напис від 27 травня 2009 року №718, виданий приватним нотаріусом Нор Н.М. про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 1051804,89 грн. повторно не надходив до Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та станом на 10 липня 2025 року на виконанні не перебуває.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що накладений на усе нерухоме майно позивача арешт, був припинений згідно п. 2 постанови заступника начальника відділу державної виконавчої служби Сколівського районного управління юстиції від 27 червнч 2014 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, то наявність такого на даний час є невиправданим втручанням у право позивача на мирне володіння майном.
З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що належить боржнику (речове право на чуже майно).
Згідно із частиною другою статті 57 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Схожі за змістом приписи містяться у статті 56 Закону № 1404-VIII.
Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.
Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі статті 30 Закону № 606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно з статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно з статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно з статтею 48 цього Закону.
У Законі № 1404-VIII (чинний на момент розгляду справи судами) відсутня норма, аналогічна нормі частини першої статті 30 Закону № 606-XIV. Закон № 1404-VIII не містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачу в статті 37.
Частина перша статті 47 Закону № 606-XIV визначала, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Аналогічні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені і в подальшому в частині першій статті 37 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.
Правові підстави для повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, у статті 48 Закону № 606-XIV визначались так: виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню) (частина перша цієї статті); виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання (частина друга цієї статті).
У Законі № 1404-VIII на відміну від Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (пункт 10 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).
Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша та друга статті 49 Закону № 606-XIV).
Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться (див. подібні висновки у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22).
Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону № 606-XIV (частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.
З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII).
Водночас частиною п`ятою статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 37 Закону № 1404-VIII).
Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.
Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону № 606-XIV.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Схожі за змістом норми містяться у частинах першій, другій статті 40 Закону № 1404-VIII.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:
- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);
- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків. 
Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що законодавець у Законі № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII).
Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII).
Також виконавець знімає арешт з майна боржника, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню (частина четверта статті 40 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до частини третьої статті 60 Закону № 606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (аналогічні положення містить частина третя статті 59 Закону № 1404-VIII).
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 60 Закону № 606-XIV; частина п`ята статті 59 Закону № 1404-VIII).
Отже, визначення посадової особи, яка має повноваження зняти арешт з майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні, залежить від конкретних обставин і підстав зняття такого арешту.
Позов у цій справі пред`явлено ОСОБА_1 , якому на праві власності належить нерухоме майно, на яке накладено арешт, а тому накладення арешту на може свідчити про порушення його прав.
Встановлено, що 02 червня 2009 року на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Сколівського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження № 13136156, відкрите на підставі виконавчого напису № 718, виданого 27 травня 2009 року приватним нотаріусом Нор Н.М. 
В межах даного виконавчого провадження, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 03 червня 2009 року накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , позивачу у даній справі. 
27 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент здійснення виконавчих дій) (а.с. – 13). Пунктом 2 даної постанови постановлено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.
Також встановлено, що виконавчий напис № 718, виданий 27 травня 2009 року приватним нотаріусом Нор Н.М., повторно не пред`являвся до примусового виконання і строки його пред`явлення до виконання закінчилися ще до набрання чинності Законом № 1404- VIII.
Тобто, на момент розгляду справи, відсутня інформація про виконавче провадження № 13136156, відкрите на підставі виконавчого напису № 718, виданого 27 травня 2009 року приватним нотаріусом Нор Н.М.
Також, колегія суддів звертає увагу, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим у цивільній справі № 453/1143/14-ц від 17.08.2021, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 20 червня 2022 року та постановою Верховного Суду від 23 листопада 2022 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ “УніверсалБанк” про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено, що також свідчить про той факт, що АТ “УніверсалБанк” повторно до виконання виконавчий напис № 718, виданий 27.05.2009 приватним нотаріусом Нор Н.М. про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 1051804,89 гривень, не пред`являв. 
Однак до даного часу є чинним обтяження на житловий будинок загальною площею 274,0 кв.м., та земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, які належать на праві власності ОСОБА_1 ..
Суд першої інстанції вірно послався на постанову Верховного Суду у справі №817/928/17 від 27 березня 2020 року, у якій викладено правовий висновок про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.
Колегія суддів зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених Законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права
Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.
З огляду на те, що арешт майна за своєю правовою природою є лише тимчасовим допоміжним заходом для забезпечення реального виконання судового рішення, він не може бути самостійним або безстроковим обтяженням. Враховуючи, що протягом понад десяти років (з 2014 року) стягувач не скористався своїм правом на повторне пред`явлення виконавчого документа, а встановлені законом строки для такого пред`явлення вже давно спливли, подальше збереження арешту втратило будь-яку процесуальну мету. Таке тривале обмеження права власності за відсутності відкритого виконавчого провадження є невиправданим втручанням у мирне володіння майном.
За наведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про зобов`язання Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії зняти (скасувати) арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні № 13136156, оскільки в разі пропуску строку на повторне пред`явлення документу до виконання з боку стягувача настають наслідки закінчення виконавчого провадження.
Доводи апеляційної скарги, що виконавче провадження №13136156, на підставі якого накладено арешт, не закінчено, а покладені на боржника зобов`язання перед кредитором не виконано, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог про зняття арешту, оскільки у даному випадку у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачу, непред`явлення його повторно на виконання, відсутні підстави для чинності арешту належного заявникові майна.
Постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у свої апеляційній скарзі, та висловлені в них правові висновки не впливають на правильність вирішення цієї справи судом першої інстанції.
Також колегія суддів не погоджується з твердженнями апеляційної скарги, що в даному випадку позивач звернувся до суду за захистом своїх прав як сторона виконавчого провадження, між учасниками справи не виникло цивільно-правового спору, який підлягав би вирішенню в порядку позовного провадження, а постало питання щодо правомірності дій та рішень державного виконавця під час виконання судового рішення. 
Слід наголосити, що оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна, не призведе до належного захисту прав позивача, оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – залишити без задоволення.
Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 06 березня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Мікуш Ю.Р. 

Шандра М.М.