ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

25 лютого 2026 року	Справа №160/27042/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:
- визнати дії військової частини НОМЕР_1 щодо часткового нарахування та виплати додаткової грошової винагороди ОСОБА_2 , протиправними;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 недонараховану та невиплачену додаткову грошову винагороду за травень 2024 у розмірі 18064. 51 гри.;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 недонараховану та невиплачену додаткову грошову винагороду за червень 2024 у розмірі 70000 грн.;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 недонараховану та невиплачену додаткову грошову винагороду за липень 2024 у розмірі 70000 грн.;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 недонараховану та невиплачену додаткову грошову винагороду за серпень 2024 у розмірі 70000 грн.;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 недонараховану та невиплачену додаткову грошову винагороду за вересень 2024 у розмірі 58333,33 грн.;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 недонараховану та невиплачену додаткову грошову винагороду за жовтень 2024 у розмірі 58708,68 грн.;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 недонараховану та невиплачену додаткову грошову винагороду за листопад 2024 у розмірі 58332,33 грн.;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 недонараховану та невиплачену додаткову грошову винагороду за грудень 2024 у розмірі 70000 грн.;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 недонараховану та невиплачену додаткову грошову винагороду за січень 2025 у розмірі 70000 грн. ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 недонараховану та невиплачену додаткову грошову винагороду за лютий 2025 у розмірі 70000 грн.;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 недонараховану та невиплачену додаткову грошову винагороду за березень 2025 у розмірі 70000грн.:
- зобов`язати Військову частин) НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 недонараховану та невиплачену додаткову грошову винагороду за квітень 2025 у розмірі 26666 грн.;
- зобов`язати Військову частин) НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 недонараховану та невиплачену додаткову грошову винагороду за травень 2025 у розмірі 45913.98 грн.;
- відшкодувати шкоду завдану Військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_3 у сумі ста п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідно до довідки про доходи та Продовження додатка 14 позивачу не була виплачена у повному обсязі додаткова грошова винагорода за участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України за період з 01.05.2024р. по 01.05.2025р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 08.10.2025р. відкрито провадження по справі №160/27042/25 за позовного заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії. Призначено справу до розгляду без виклику (повідомлення) сторін у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду. Витребувати від Військової частини НОМЕР_1 : - належним чином завірені копії рапортів (донесень) командира підрозділу про участь ОСОБА_1 (у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань; - належним чином завірений витяг з бойового наказу Командуючого ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 25.03.2023 №6Т/ОТУ, Попереднє бойове розпорядження командира частини НОМЕР_1 від 26.02.2023 №229/14, що стосується ОСОБА_1 ; -належним чином завірений витяг із бойового наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2023 №266Т/17Т, що стосується ОСОБА_1 ; -належним чином завірений витяг бойового розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.05.2025 №БР/551 дек. та бойового наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 23.05.2025 №594/1Т, що стосується ОСОБА_1 ; -належним чином завірений витяг бойового розпорядження командира частини НОМЕР_1 від 29.07.2024 №БР/1028 дек., що стосується ОСОБА_1 .
27.10.2025р. від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти позову та зазначив, що у відповідача відсутня інформація про виконання бойових завдань позивачем у спірний період на глибині виконання бойових завдань військовою частиною НОМЕР_3 ешелону оборони або наступу до батальйону включно за кожен день. Вказує, що додаткова винагорода, передбачена Постановою 168, нарахована, фактично виплачена та отримана позивачем в повному обсязі відповідно до фактичного залучення до бойових дій та спеціальних заходів.
03.11.2025р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив. 
11.11.2025р від позивача до суду надійшло заперечення, які були дослідженні та враховані судом під час прийняття рішення.
11.12.2025р. від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення,
Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог статей 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , відповідно до військового квитка НОМЕР_4 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, проходив службу в спірний період у військові частині НОМЕР_5 .
Відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 22.05.2025р. №Д-321/65 дск «Про проведення додаткових органзаційних заходів у ЗСУ в 2025р.» та директиви командувача Сил територіальної оборони ЗСУ від 22.05.2025р. №Д-22/ДСК «Про проведення додаткових організаційних заходів у Командуванні Сил територіальної оборони Збройних Сил України в 2025р.» військова частина НОМЕР_1 з 01.08.2025р. є правноступником військової частини НОМЕР_5 у зв`язку із переформуванням, що підтверджується довідкою від 17.07.2025р. №1553/8817.
Відповідно до Довідки від 07.06.2025р. № 1557/3338 про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у в`язку з військовою агресією російської федерації проти України ОСОБА_2 дійсно в період з 05.08.2022 по 03.04.2025 та з 17.04.2025 по 19.05.2025 брав участь у заходах, необхідних у для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в: Донецькій області, Бахмутський район, Торецька міська територіальна громада, с. Суха Балка; Донецька область, Покровський район, Селидівська міська територіальна громада, м. Селидове; Донецькій області, Краматорський район, Іллінівська сільська територіальна громада, с. Бересток; Донецька область, Покровський район, Очеретинська селищна територіальна громада, с. Пантелеймонівна, Донецькій області, Покровський район, Торецька міська територіальна громада, с. Валентинівка.
Вказана вище довідка містить примітку про те, що ця довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.
В матеріалах справи міститься витяг із журналу бойових, з якого вбачається, що ОСОБА_2 в період з 24.05.2024р. по 28.07.2024р. у складі в/ч НОМЕР_5 був залучений до виконання завдань з оборонних дій в першому ешелоні оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в підпорядкуванні вч НОМЕР_2 на напрямку н.п. Уманське –Новоселівка Перша Покровського району Донецької області. Підстава: бойове розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 від 23.05.2025р. № БР/551 дск. Бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 23.05.2025р. №594/1Т. В період з 29.07.2024р. по 18.05.2025р. ОСОБА_2 у складі в/ч НОМЕР_5 був залучений до виконання завдань з оборонних дій в першому ешелоні оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в підпорядкуванні ВЧ НОМЕР_6 на напрямку н.п. Нью-Йорк – Пантелеймонівка, Покровського району Донецької області. Підстава: бойове розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 від 27.07.2024р. №БР/1028дск.
14.08.2025р. представником позивача був направлений до командира військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит, в якому адвокат просив надати належним чином завірені копії рапортів (донесень) командира підрозділу про участь ОСОБА_1 у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань; належним чином завірені витяги з бойового наказу Командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 25.03.2023р. №6Т/ОТУ, попереднє бойове розпорядження командира частини НОМЕР_1 від 26.02.2023р. №229/14, що стосується ОСОБА_1 ; належним чином завірений витяг з бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2023р. №266/17Т, що стосується ОСОБА_1 ; належним чином завірений витяг з бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 23.05.2025р. №БР/1Т, що стосується ОСОБА_1 ; належним чином завірений витяг бойового розпорядження командира частини НОМЕР_1 від 27.09.2024р. № БР/1028дск, що стосується ОСОБА_1 .
Відповіді на запит матеріали справи не містять.
Не погоджуючись з невиплатою додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, до 100 000 грн. в розрахунку на місяць у період з травня 2024 по травень 2025 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Статтею 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Відповідно до ст. 3 Закону України Про Збройні Сили України та п. 1 Положення про Міністерство Оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Відповідно до ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Також, відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (із змінами) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях, або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Вказана Постанова №168 у спірному періоді мала декілька редакцій щодо предмета спору.
Зі змісту Постанови №168 (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) суд вбачає, що у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, вони набувають права на отримання збільшеної до 100 000,00 грн. додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби військовослужбовці Збройних Сил отримують додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 гривень.
Отже, сам факт виконання позивачем у спірному періоді обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов визначених Постановою №168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн.
Також, відповідно до пункту 2-1 цієї ж Постанови установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
При цьому, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 р. № 912/з/29, абзацами 3, 4 п. 3 якого передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
На підставі рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 р. № 248/1298 додаткова винагорода в розмірі 100000 грн. виплачується військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах).
Відповідно до Протоколу наради робочої групи з опрацювання єдиних підходів щодо порядку виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України від 16.04.2022 р., затвердженого заступником начальника Генерального штабу Збройних Сил України, зазначено, що військовослужбовцям (в тому числі і ті, що забезпечують заходи з евакуації, ремонту техніки, продовольчого забезпечення, ведення служби, обліку документів тощо) здійснюється виплата винагороди в розмірі 100000 грн, у разі перебування цих військовослужбовців у складі угрупування військ в районі ведення бойових дій з урахуванням документального підтвердження участі військовослужбовців у збройних діях або забезпеченні заходів з національної безпеки та оборони.
Тобто, необхідною умовою для отримання додаткової винагороди в розмірі до 100000 грн. є не лише перебування військовослужбовця в районах проведення воєнних (бойових) дій, необхідним є саме прийняття безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
При цьому, наведені обставини мають бути підтверджені документально, журналами бойових дій та наказами командира військової частини.
Відповідно до розрахункових документів, що містяться в матеріалах справи позивачу в спірний період виплачувалось грошове забезпечення в розмірі 30000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі у бойових діях або в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, наведений факт підтверджується доводами відповідача.
При цьому, з матеріалів справи вбачається та відповідачем не заперечується, що додаткова грошова винагорода в розмірі 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі у бойових діях або в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, що відповідачем пояснюється відсутністю підстав для такого нарахування.
Суд наголошує, що перебування на території, де ведуться бойові дії, та участь у таких діях не є тотожними поняттями.
Проте, суд зазначає, що прийняття участі в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки й оборони, відсічі і стримування збройної агресії - це безпосередня участь військовослужбовця в бойових діях при виконані бойового розпорядження командира військової частини.
Так, судом встановлено, що відповідно до наданих сторонами доказів та заяв по суті справи, за спірний період, відповідачем не були надані на вимогу ухвали суду від 08.10.2025р. витребувані документи. 
Так, у додаткових поясненнях по справі відповідач зазначає, що жоден запитуваний документ не містить відомостей про позивача. Бойовий наказ Командуючого ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 25.03.2023р. №6Т ОТУ стосується виключно підрозділів, зокрема, військової частини НОМЕР_1 , у підпорядкуванні якої перебували військові частини НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_5 , НОМЕР_10 . Всі запитувані судом бойові розпорядження та накази командира військової частини НОМЕР_1 не стосуються окремих військовослужбовців, натомість визначають завдання окремих підрозділів (військових частин), служб, груп тощо.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 в період з травня 2024р. по травень 2025 р. перебував у складі військової частини НОМЕР_5 .
Як вказує відповідач, бойовий наказ Командуючого ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 25.03.2023р. №6Т ОТУ (який витребовувався судом у відповідача та який так наданий до суду для огляду і не був) не стосуються окремих військовослужбовців, а стосується виключно підрозділів та визначають завдання окремих підрозділів, зокрема й військової частини НОМЕР_5 де перебував позивач.
Згідно з вимогами пунктів 3, 4 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії здійснюється виключно на підставі відповідних бойових наказів (розпоряджень), журналів бойових дій, бойових донесень, рапортів командирів підрозділів тощо, перелік яких є вичерпним. 
Суд звертає увагу, що в матеріалах справи позивачем було долучено витяг із журналу бойових дій, з якого вбачається, що ОСОБА_2 в період з 24.05.2024р. по 28.07.2024р. у складі в/ч НОМЕР_5 був залучений до виконання завдань з оборонних дій в першому ешелоні оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в підпорядкуванні вч НОМЕР_2 на напрямку н.п. Уманське –Новоселівка Перша Покровського району Донецької області. Підстава: бойове розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 від 23.05.2025р. № БР/551 дск. Бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 23.05.2025р. №594/1Т. 
В період з 29.07.2024р. по 18.05.2025р. ОСОБА_2 у складі в/ч НОМЕР_5 був залучений до виконання завдань з оборонних дій в першому ешелоні оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в підпорядкуванні ВЧ НОМЕР_6 на напрямку н.п. Нью-Йорк – Пантелеймонівка, Покровського району Донецької області. Підстава: бойове розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 від 27.07.2024р. №БР/1028дск.
Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 «Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» вбачається, що с. Уманське та с-ще Новоселівка Перша Покровського району Донецької області станом на 24.05.2024р. віднесено до територій де ведуться активні бойові дії. Станом на 28.07.2024р. с. Уманське, та с. Новоселівка Перша Покровського району Донецької області віднесено до тимчасово окупованих територій. Тобто, в період з 24.05.2024р. по 28.07.2024р. вищенаведені населені пункти, куди був залучений до виконання завдань з оборонних дій позивач, відносились до територій на яких проходить лінія фронту та зони активних бойових дій.
В напрямку н.п. Нью-Йорк – Пантелеймонівка, Покровського району Донецької області станом на 30.07.2024р. с. Нью-Йорк та с. Пантелеймонівка віднесено до територій де ведуться активні бойові дії.. З 18.05.2025р. нас пункти Нью-Йорк, Пантелеймонівка, Покровського району Донецької області віднесено до тимчасово окупованих територій. Тобто, в період з 29.07.2024р. по 18.05.2025р. зазначені населені пункти, куди був залучений до виконання завдань з оборонних дій позивач, відносились до територій на яких проходить лінія фронту та зони активних бойових дій.
Відповідно до положень ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
З огляду на встановлені судом обставини, відповідачем не надано до суду достатніх та допустимих доказів того, що позивач не брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Суд критично ставиться до доводів відповідача з приводу того, що позивач проходив службу на посаді начальника групи персоналу, що за функціоналом не передбачає перебування на лінії бойового зіткнення, оскільки, як підтверджено витягом із журналу бойових дій, ОСОБА_2 , займаючи вищезгадану посаду, все ж таки залучався саме до виконання завдань з оборонних дій.
Щодо посилань відповідача з приводу того, що позивачем не надано доказів виконання бойових (спеціальних) завдань, за виконання яких передбачено збільшення розміру додаткової винагороди до 100 000 грн, суд їх вважає недоречними, оскільки, по – перше, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача – суб`єкта владних повноважень, а по – друге, такі докази як: бойові накази (розпорядження), журнали бойових дій, бойові донесення, рапорти командирів підрозділів тощо створюються, обліковуються та зберігаються (знаходяться) саме у володінні відповідача, отже, у позивача таких доказів може й не бути.
Суд не приймає до уваги надані відповідачем рапорти подані до командира військової частини НОМЕР_5 про виплату військовослужбовцям командування, начальникам груп/служб та командирам окремих підрозділів військової частини НОМЕР_5 додаткової винагороди за спірні періоди, оскільки журнал бойових дій — це первинний оперативний документ, що фіксує фактичні бойові дії та завдання підрозділу, а рапорт про виплату винагороди— це вже вторинний, службовий документ, який слугує підставою для нарахування грошової винагороди і повинен ґрунтуватися на даних журналу бойових дій та інших доказах.
Аналізуючи в сукупності встановлені обставини, суд доходить висновку, що позивач має право на нарахування додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022р. № 168, в розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно, в спірний період за час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно.
Щодо позовних вимог в частині зазначення конкретної суми невиплаченої додаткової грошової винагороди за певний місяць, суд зазначає, що розрахунок розміру грошового забезпечення відноситься до дискреційних повноважень відповідача.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Суд вважає, що достатнім та належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_3 додаткову грошову винагороду передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за наступні місяці: травень 2024 року, червень 2024 року, липень 2024 року, серпень 2024 року, вересень 2024 року, жовтень 2024 року, листопад 2024 року, грудень 2024 року, січень 2025року, лютий 2025 року, березень 2025року, травень 2025року, з урахуванням вже фактично виплачених сум. Оскільки відповідач виконуючи дане рішення суду повинен буде здійснити перерахунок раніше нарахованої та виплаченої грошової винагороди.
З огляду на вищевикладене, наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог. 
Щодо позовної вимоги про відшкодування шкоди завданої Військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_3 у сумі ста п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд зазначає про таке.
Згідно статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статті 22 Цивільного кодексу України (ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.
У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
Разом з цим, матеріали адміністративної справи не містять доказів, які свідчили б про душевні страждання позивача, які полягають в негативних емоціях та підтвердження причинного зв`язку і завданням позивачеві від цього моральної шкоди.
Суд наголошує, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами, тому суд доходить висновку про необґрунтованість вимоги про відшкодування моральної шкоди.
З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про відшкодування шкоди завданої Військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_3 у сумі ста п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд вирішує питання судових витрат.
Розподіл судових витрат у вигляді судового збору не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій.
Позивачем заявлено суду клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 35000 грн.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених норм, дає суду підставу прийти до висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.
До матеріалів справи представником позивача додано:
- копія договору про надання юридичної (правничої) допомоги №24/07/2025 від 24.07.2025 року.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:
- договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);
- інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);
- представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).
Згідно з положеннями ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат входить розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою.
При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд враховує, що адміністративна справа №160/27042/25 в силу частини 6 статті 12 КАС України є справою незначної складності, що зумовило її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Крім того, суд зазначає, що спори даної категорії справ є типовими, підготовка таких позовних заяв не потребує значних зусиль та часу.
Також, суд зазначає, що на підтвердження понесених витрат не надано ані акту наданих послуг до договору, ані квитанцій про сплату. В той час, представником позивача було вказано в позовній заяві розрахунок вартості наданих послуг, зокрема: усна консультація - 3000 грн, аналіз реєстру судових рішень - 2000 грн; зустріч з клієнтом - 1000 грн, складання позовної заяви - 8000 грн; складання відповіді на відзив - 8000 грн, складання заяви з процесуальних питань - 3000 грн, складання заяви про збільшення позовних вимог – 5000 грн; участь адвоката в судовому засіданні - 3000 грн; прибуття адвоката до суду – 2000 грн.
Суд вважає, що визначена позивачем сума понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 35000,00 грн., за результатами розгляду справи №160/27042/25 є не належним чином обґрунтованою.
З огляду на те, що предметом розглядуваного спору, є справа незначної складності, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу не є співмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 35000,00 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 3000,00 грн.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо неповного нарахування та виплати ОСОБА_2 в період з травня 2024 року по травень 2025 року додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 додаткову грошову винагороду передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за наступні місяці: травень 2024 року, червень 2024 року, липень 2024 року, серпень 2024 року, вересень 2024 року, жовтень 2024 року, листопад 2024 року, грудень 2024 року, січень 2025 року, лютий 2025 року, березень 2025 року, травень 2025 року, з урахуванням вже фактично виплачених сум.
У задоволенні іншої частин позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна