ПОСТАНОВА 
іменем України

15 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 403/295/25
провадження № 22-ц/4809/697/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області, Військова частина НОМЕР_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Проценко Оксана Миколаївна, на рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2025 року у складі судді Атаманової С.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області, Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком. 
В обґрунтування позовної заяви посилався на те, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 вона разом з двома спільними дітьми - дочкою ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 виїхала до Автономної республіки Крим на постійне місце проживання, однак на початку січня 2020 року привезла дітей на зимові канікули до нього та відмовилась забирати їх назад. Після цього діти залишились проживати з ним, перебувають на його утриманні та вихованні. На даний час дочка є повнолітньою, а сину виповнилося 15 років. З початком повномасштабного вторгнення позивач був призваний на військову службу під час загальної мобілізації через введення воєнного стану в Україні 24 лютого 2022 року, під час служби отримав поранення, за станом здоров`я був визнаний обмежено придатним та переведений для проходження військової служби за місцем проживання. 23 листопада 2023 року він звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення його з військової служби як такого, що самостійно виховує дитину віком до вісімнадцяти років, однак листом від 23 грудня 2023 року №1/11219 йому було відмовлено з огляду на те, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у вихованні, а також відсутні документи, які підтверджують позбавлення ОСОБА_2 обов`язку та права на виховання дитини. У березні 2024 року позивач звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме самостійного виховання батьком дитини, однак 24 січня 2025 року вказана заява була залишена без розгляду, тому виникла необхідність подання до суду заяви про встановлення цього факту у позовному провадженні. Зазначав, що відповідачка фактично самоусунулась від виконання своїх обов`язків з виховання та утримання сина, її місце перебування невідоме, останній раз вона перетинала державний кордон України 04 січня 2021 року у пункті пропуску КПВВ Каланчак і після цього на територію України не поверталась. За вказаних обставин встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини позивачем має юридичне значення, оскільки є підставою для звільнення його з військової служби згідно зі ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якою передбачено звільнення військовослужбовців з військової служби через сімейні обставини, зокрема, у разі самостійного виховання дитини (дітей) віком до 18 років.
Посилаючись на зазначені обставини просив суд встановити факт самостійного виховання ним неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2025 рокуу задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
У судовому засіданні апеляційного суду адвокат Проценко Оксана Миколаївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримала доводи поданої апеляційної скарги, просила її задовольнити. Інші учасники справи у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності відповідача та третьої особи на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.6). 
Згідно з витягами з реєстру Долинської територіальної громади від 30 січня 2025 року №2025/001372501 та №2025/001374951 адресою зареєстрованого місця проживання позивача та його сина ОСОБА_5 є АДРЕСА_1 (т.1 а.с.13, 14).
ОСОБА_1 на праві власності належить квартира за АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору дарування квартири, посвідченого 18 грудня 2010 року приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величком С.О. та зареєстрованим у реєстрі за №1104 (т.1 а.с.7).
Згідно з актом обстеження умов проживання від 27 листопада 2023 року №152, проведеного начальником та головним спеціалістом-юрисконсультом служби у справах дітей Долинської міської ради, за адресою: Кіровоградська область, Кропивницький район, м. Долинська, вул. Нова, 56/55, умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам, наявні меблі, електропобутова техніка; приготовлена їжа, запас продуктів харчування; предмети побуту, постільна білизна, одяг, взуття в достатній кількості та належному стані. Для виховання, розвитку дитини створено такі умови: є окрема кімната з місцем для навчання, сну та відпочинку (шафа, комод, диван, ліжко). Ростислав забезпечений одягом, взуттям відповідно до віку та сезону, засобами для навчання та розвитку. Щодо стосунків, традицій в сім`ї зазначено, що під час бесіди з ОСОБА_4 з`ясовано, що на початку січня 2020 року його мати ОСОБА_6 привезла його та сестру ОСОБА_3 до їхнього батька - ОСОБА_1 , а сама повернулась до АР Крим, діти спілкуються з нею в телефонному режимі. З того часу ОСОБА_4 перебуває на повному утриманні свого батька, з яким у нього гарні стосунки. Зроблено висновок, що за вказаною адресою підтверджено факт спільного проживання та утримання неповнолітнього ОСОБА_5 його батьком ОСОБА_1 (т.1 а.с.42).
Згідно з актом обстеження умов проживання від 16 травня 2025 року №66, проведеного начальником та головним спеціалістом служби у справах дітей Долинської міської ради, за адресою: Кіровоградська область, Кропивницький район, м. Долинська, вул. Нова, 56/55, умови проживання відповідають санітарним нормам, в квартирі затишно, прибрано; родина в достатній кількості забезпечена необхідними меблями та предметами електропобутової техніки; є запас продуктів харчування та приготовлена їжа. Для виховання, розвитку дитини створено такі умови: окрема кімната неповнолітній ОСОБА_4 в достатній кількості має одяг та взуття відповідно до свого віку й сезону, засоби гігієни шкільні приладдя. Зі слів дитини він здоровий та має все необхідне, систематично відвідує тренажерний зал, навчається в Академічному ліцеї Долинської міської ради. Щодо стосунків, традицій в сім`ї зазначено про те, що зі слів ОСОБА_4 його батько ОСОБА_1 повністю забезпечує утримання хлопця, турбується про його фізичний розвиток. Мати перебуває в АР Крим з січня 2020 року, спілкується з нею в телефонному режимі. Висновок: за вказаною адресою підтверджено факт спільного проживання та утримання неповнолітнього ОСОБА_5 його батьком ОСОБА_1 (т.1 а.с.15).
Відповідно до характеристики з місця проживання, наданій позивачеві Виконавчим комітетом Долинської міської ради 22 травня 2025 року за вих.№236, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає в АДРЕСА_3 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з батьком. Сімейний стан - неодружений. З усього періоду проживання за вказаною адресою ОСОБА_1 зарекомендував себе з позитивного боку: ввічливий, дисциплінований, порядний. Доброзичливий у відносинах з членами родини та сусідами. Не порушував громадський порядок і не конфліктував. Сам утримує квартиру в чистоті та порядку. Мати дітей ОСОБА_2 після розлучення з 2017 року за вказаною адресою не проживає, до дітей не навідується (т.1 а.с.16).
Згідно з довідкою про участь батьків учня 9-В класу у шкільному житті дитини, виданої 15 травня 2025 року за вих.№266 Комунальним закладом «Академічний ліцей Долинської міської ради», ОСОБА_5 регулярно відвідує заняття у закладі освіти, до ліцею ходить охайний та доглянутий, регулярно виконує домашні завдання, не пропускає навчальні заняття без поважних причин. Батько ОСОБА_1 спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини, бере активну участь у роботі батьківського комітету. Мати ОСОБА_2 контакту із закладом освіти не підтримує, із учителями не спілкується (т.1 а.с.17).
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 25 лютого 2022 року був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_4 . У період часу з 28 жовтня 2023 року по 27 липня 2025 року записи про проходження позивачем військової служби у військовому квитку відсутні. Згідно з наказом №212 від 28 липня 2025 року зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 на посаду сержанта з матеріального забезпечення (т.1 а.с.61).
На виконання вимог ухвали Устинівського районного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2025 року Органом опіки та піклування Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області надано письмове пояснення про тимчасове влаштування неповнолітнього ОСОБА_5 , на підставі заяви його сестри ОСОБА_7 , в сім`ю хрещеного батька ОСОБА_8 з огляду на її від`їзд на навчання до м. Київ та проходження батьком військової служби за межами Кіровоградської області (т.1 а.с.92, 93).
Згідно з наказом начальника служби у справах дітей Долинської міської ради №41 від 29 серпня 2025 року неповнолітнього ОСОБА_5 тимчасово влаштовано в сім`ю хрещеного ОСОБА_8 терміном на три місяці - до 29 листопада 2025 року (т.1 а.с.96).
Наказом начальника служби у справах дітей Долинської міської ради від 01 грудня 2025 року №56 продовжено тимчасове влаштування неповнолітнього ОСОБА_5 в сім`ї хрещеного ОСОБА_8 терміном на три місяці - до 01 березня 2026 року до повернення в рідну сім`ю (т.1 а.с.185).
Під час безпосереднього дослідження доказів у справі суд був позбавлений процесуальної можливості виконати вимоги ст.12 Конвенції про права дитини, ч.1 ст.171 Сімейного кодексу України та ч.1 ст.232 ЦПК України щодо заслуховування показань неповнолітнього ОСОБА_5 з приводу позову про встановлення факту самостійного його виховання батьком ОСОБА_1 з огляду на подану неповнолітнім ОСОБА_9 до суду письмову заяву від 21 жовтня 2025 року про його відмову від надання показань згідно зі ст.63 Конституції України (т.1 а.с.133).
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що належні докази існування або настання обставин, в силу яких батьківська правосуб`єктність ОСОБА_2 , як матері дитини, обмежена або припинилася, зокрема, внаслідок її смерті, визнання недієздатною тощо, відсутні.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Регулювання сімейних відносин із метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (ст.1 СК України).
Частиною першою ст.121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою ст.157 цього Кодексу.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені статтями 150, 151 СК України.
Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим із них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.
Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.
При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються із суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).
Відповідно до ст.15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. 
Згідно з частиною другою ст.15 СК України у разі, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.
Частиною четвертою статті 15 СК України передбачено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст.164 СК України).
За таких обставин, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки СК України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
Сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання та утримання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання та утримання дитини.
Частиною першою статті 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
У справі, яка переглядається, позивач просив установити факт самостійного виховання та утримання ним дитини, але встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.
Доведення факту одноосібного виховання та утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватися на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, оскільки у такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Враховуючи, що нормами СК України закріплений обов`язок батьків виховувати та утримувати дитину, відсутні підстави для додаткового встановлення у судовому порядку факту самостійного виховання та перебування дитини на утриманні позивача. 
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного вище колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Проценко Оксана Миколаївна, залишити без задоволення, а рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2025 року - без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 23 квітня 2026 року.

Головуючий суддя  О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко