ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3584/26 Справа № 210/5769/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Лідовська А.А.
сторони:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 15 грудня 2025 року, яке ухвалено суддею Сільченком В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 грудня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В

В серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі – ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.
Позовна заява мотивована тим, що позивач з 23.01.1991 року по 31.05.1993 року працював слюсарем- ремонтником в доменному цеху №1 на металургійному комбінаті «Криворіжсталь».
Позивач зазначає, що 31.05.1993 року він був звільнений з підприємства відповідача у зв`язку з невідповідністю роботам, які виконував, внаслідок стану здоров`я.
Так, 29.01.1993 року о 11 годині 45 хвилин майстер ОСОБА_2 дав позивачу, ОСОБА_1 , слюсарю ремонтнику та бригадиру ОСОБА_3 завдання на заміну вентилів на кисне проводі ДП №2. Для цього ОСОБА_3 і позивач перекрили вентиль на кисневій подачі ДП №4 і ДП №1, а також на колекторі киснепроводу ДП№1. Після цього, зняли вентилі на ДП №2 та поставили заглушки. Після завершення роботи ОСОБА_3 і позивач, ОСОБА_1 , відкрили вентиль на колекторі ДП №1 і позивач пішов, щоб відкрити вентиль на киснепроводі коксоподачі ДП №1. Коли позивач почав відкривати вентиль, то почув шум окалини разом з киснем в киснепроводі. Окалина розігрілася і зайнялася полум`ям. Стався підпал вентиля і трубопроводу. Коли киснепровід разом зайнялися, то вони обпалили позивачу нижні кінцівки, проміжності, сідниці, праву кисть та обличчя. Позивач отримав термічні опіки ІІ та ІІІ ступенів.
Відповідно до п. 11.2. Акту № 10/3 від 05.02.1993р. про нещасний випадок причиною нещасного випадку є недостатня надійність обладнання.
Рішенням МСЕК 01.06.1993 року позивачу було встановлено 80% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву та встановлено 2 групу інвалідності.
Висновком МСЕК від 02.06.1995 року встановлено 60% втрати працездатності та 3 група інвалідності.
Висновком МСЕК від 01.06.1997 року по 03.08 2005 року встановлено 25% втрати працездатності позивачу.
Висновком МСЕК від 03.06.2009 року встановлено 25% втрати працездатності безстроково.
Позивач наголошує, що від нещасного випадку він переніс та переносить моральні страждання та переживання, фізичний біль, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача в порядку відшкодування моральної шкоди – 380 000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 15 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн. моральної шкоди, без стягнення податків та обов`язкових платежів.
Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 1211,20 грн. судового збору на користь держави.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на його користь, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Суд не звернув належної уваги, що з 1993 року позивач переносить моральні страждання та переживання, через нещасний випадок, що стався на виробництві відповідача. Суд не врахував тяжкість травми та обставини нещасного випадку, позивач отримав термічні опіки ІІ та ІІІ ступенів, відчув великий страх та шок від сильного болю на обличчі, а потім на всьому тілі. Одразу після нещасного випадку у віці 36 років позивач втратив 80% професійної працездатності, з 1993 року вимушений постійно проходити курси лікування, позивач не має змоги вести звичне життя, довго відчував фізичний біль, і дотепер згадуючи нещасний випадок, наново переживає ті страшні емоції. Позивач вказує, що йому знадобилося багато часу щоб звикнути до свого нового обпеченого вогнем тіла і обличчя.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просив її відхилити, а рішення суду як законне і обґрунтоване залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Євремову Т.О., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , вважаючи її необґрунтованою, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 працював з 23.01.1991 року по 31.05.1993 року слюсарем- ремонтником в доменному цеху №1 на металургійному комбінаті «Криворіжсталь, що вбачається з копії трудової книжки (а.с.8-11).
Відповідно до Акту № 10/3 про нещасний випадок на підприємстві від 05.02.1993 року 29.01.1993 року о 11 годині 45 хвилин бригадир ОСОБА_3 та слюсар-ремонтник ОСОБА_1 отримали завдання від майстра ОСОБА_2 на заміну вентилів на кисне проводі ДП №2. Для цього ОСОБА_3 і ОСОБА_1 перекрили вентиль на кисневій подачі ДП №4 і ДП №1, а також на колекторі кисне проводу ДП №1. Після цього, зняли вентилі на ДП №2 та поставили заглушки. Після завершення роботи ОСОБА_3 і ОСОБА_1 відкрили вентиль на колекторі ДП №1 і ОСОБА_1 пішов, щоб відкрити вентиль на кисне проводі коксоподачі ДП №1. Коли ОСОБА_1 почав відкривати вентиль, то почув шум окалини разом з киснем в киснепроводі. Окалина розігрілася і зайнялася полум`ям. Стався підпал вентиля і трубопроводу. Коли киснепровід разом зайнялися, то вони обпалили ОСОБА_1 нижні кінцівки, проміжності, сідниці, праву кисть та обличчя. ОСОБА_1 отримав термічні опіки ІІ та ІІІ ступенів (зворот а.с.12).
Згідно п. 11.1 Акту № 10/3 вид події – вплив екстремальних температур (зворот а.с.12).
Згідно п. 11.2 Акту № 10/3 причиною нещасного випадку є недостатня надійність обладнання (зворот а.с.12).
Позивач 01.06.1993 року вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК), за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 80% у зв`язку з трудовим каліцтвом та встановлено 2 групу інвалідності, що підтверджується випискою від з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» від 01.06.1993 року (а.с.14).
02.06.1994 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 60% у зв`язку з трудовим каліцтвом та встановлено 3 групу інвалідності, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» від 02.06.1994 року, виданої на ім`я Позивача (зворот а.с.14).
07.09.1995 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності – 25% у зв`язку з трудовим каліцтвом, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» від 07.09.1995 року, виданої на ім`я позивача (зворот а.с.15).
09.09.1997 року Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% по трудовому каліцтву, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» від 09.09.1997 року, виданої на ім`я позивача (а.с.15).
20.08.2003 року позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% у зв`язку з трудовим каліцтвом, що підтверджується випискою з акту огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» від 20.08.2003 року, виданої на ім`я позивача (зворот а.с.16).
03.08.2005 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% з 01 червня 2005 року по 01 червня 2007 року у зв`язку з трудовим каліцтвом, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» від 03.08.2005 року, виданої на ім`я позивача (а.с.16).
27.06.2007 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% з 01 червня 2007 року по 01 червня 2009 року у зв`язку з трудовим каліцтвом, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» від 27.06.2007 року, виданої на ім`я Позивача (зворот а.с.17).
03.06.2009 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% безстроково у зв`язку з трудовим каліцтвом, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» від 03.06.2009 року, виданої на ім`я позивача (а.с.17). 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманою ним на виробництві виробничою травмою.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з нормами Конституції України – людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).
Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.
Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку від 05 лютого 1993 року вид події нещасного випадку, що стався 29 січня 1993 є вплив екстремальних температур, а причина нещасного випадку - недостатня надійність обладнання (а.с.12-13).
Отже, роботодавець на той час комбінат «Криворіжсталь», правонаступником якого є відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», під час роботи позивача, допустив настання нещасного випадку на виробництві, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки Актом про нещасний випадок від 05 лютого 1993 року встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці, нормативи охорони праці. 
Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.
Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. 
Таким чином, судом вірно встановлено порушення роботодавцем, правонаступником якого є відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійних захворювань, а тому саме на нього покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 50 000,00 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності. 
Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов без повного та всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача.
Зокрема, колегія суддів дійшла висновку, що розмір моральної шкоди, визначений судом до стягнення з відповідача на користь позивача без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. 
Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з трудовим каліцтвом позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, у віці 36 років втратив професійну працездатність у розмірі 80%, отримав другу групу інвалідності, вимушений був звільнитися з роботи внаслідок стану здоров`я, тривалий час – роками лікувався від отриманих опіків, звикав до ного вигляду свого обличчя та тіла, переносив фізичний біль підчас тривалого відновлення, та не відновив своє здоров`я дотепер, про що свідчить результати останньої МСЕК, яка визначила відсоток втрати працездатності 25 вже безстроково, що свідчить про тяжкість та непоправність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також неможливість відновлення попереднього стану.
Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він втратив роботу за попереднім фахом, позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки його довго турбував біль та він тривалий час проходив лікування, а страшні спогади про нещасний випадок турбують його і дотепер.
Обмірковуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2024 року в цивільній справі №690/217/21, за якими суд касаційної інстанції погодився з аргументованими мотивами суду апеляційної інстанції про те, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000,00 грн відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілого, який втратив внаслідок нещасного випадку на виробництві 70% професійної працездатності та отримав 2 групу інвалідності.
В даній справі, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманої виробничої травми на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що потягло втрату працездатності вперше у розмірі 80% та встановлення 2 групи інвалідності, що безумовно тягне за собою суттєві зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, а згодом після численних лікувань та переоглядів – безстроково – 25%, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 50 000,00 грн. до заявленого ним у позові 380 000,00 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб, а тому задовольняє апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 . 
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави та збільшує цей розмірі з 1211,20 грн. до 3800,00 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.
Крім того, з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 5700,00 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (3800,00 грн. х 150%).
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 15 грудня 2025 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши цей розмір з 50000,00 гривень до 380000,00 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 15 грудня 2025 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави, змінити, збільшивши цей розмір з 1211,20 гривень до 3800,00 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» за подання апеляційної скарги позивачем на користь держави судовий збір у розмірі 5700,00 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 
Повне судове рішення складено 04 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: