17.03.26
22-ц/812/460/26
Справа №468/153/25
Провадження № 22-ц/812/460/26
Доповідач в апеляційній інстанції: Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України
17 березня 2026 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: БазовкіноїТ.М., Лівінського І.В.,
із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,
за участі позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу
ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 ,
на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 03 грудня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Янчуком С.В., дата складання повного рішення не зазначена, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 є її батьком. Після розірвання шлюбу між батьками вона залишилась проживати разом з мамою ОСОБА_4 . На теперішній час позивачка є повнолітньою та навчається у Національному Університеті «Одеська юридична академія» на денній формі навчання за контрактом. Терміном навчання до 30.06.2027 року. Наразі, вона не має самостійного заробітку та перебуває у тяжкому матеріальному становищі, а тому потребує допомоги від батька. 
Відповідач добровільно не надає допомогу на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання, але має змогу. 
Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, щомісяця, до досягнення нею 23 років, за умови продовження навчання.
Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 03 грудня 2025 року позов задоволено часткового.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача щомісячно, починаючи з 24 січня 2025 року і до досягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , двадцяти трьох років. Право на утримання (одержання аліментів) припиняється у разі припинення навчання.
У задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 1211, 20 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи донькою відповідача, дійсно навчається, та в зв`язку з цим, потребує матеріальної допомоги батьків, при цьому відповідач може надавати матеріальну допомогу, оскільки є працездатним, при цьому надані ним численні медичні документи цього не спростовують та лише підтверджують певний тяжкий стан здоров`я останнього. 
Визначаючи розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача, врахував, що відповідач є працездатною особою, стан його здоров`я, наявність у нього на утриманні інших дітей, проживання в його сім`ї прийомної дитини, можливість надання позивачці утримання її матір`ю та те, що обидва батьки мають рівні обов`язки щодо утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, керуючись принципами розумності та справедливості, суд першої інстанції вважав можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , 2007 року народження в розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача щомісячно.
Доводи відповідача про те, що він хворіє та потребує постійного лікування, доходів немає, на його з дружиною ОСОБА_6 утриманні створена прийомна сім`я на базі родини ОСОБА_6 та влаштовано у прийомну сім`ю малолітнього ОСОБА_7 , щомісячно несе витрати на оплату житлового-комунальних послуг, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, суд не бере до уваги та відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду та є необхідними лише для визначення самого розміру аліментів.
Надані відповідачем медичні документи підтверджують його тяжкий стан здоров`я, проте не спростовують висновків щодо його працездатності та можливості надання позивачу допомоги на період навчання, а перебування на утриманні відповідача інших дітей жодним чином не є підставою не звільняє його від обов`язку утримання позивача як доньки, що продовжує навчання. 
Щодо проживання у його сім`ї прийомної дитини ОСОБА_7 слід зазначити, що така дитина знаходиться на повному державному забезпеченні та жодним чином обов`язок по її утриманню не лежить на відповідачу. 
Доводи відповідача щодо не доведення позивачем витрат на навчання спростовуються наданими позивачем квитанціями та договорами, які підтверджують понесенні витрати на навчання, проїзд та проживання. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Представник ОСОБА_2 з посиланням на Закон України «Про охорону дитинства», Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Конвенцію ООН про права дитини, ст. 8,17,19 Конституції України, а також ч.9 ст.7 СК України вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про стягнення на утримання дочки, яка продовжує навчання аліментів у розмірі 1/6 частини його доходу.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення показав безвідповідальне ставлення судової гілки влади до збереження здоров`я колишнього військовослужбовця, який захищаючи територію та незалежність держави, життя її громадян, отримав поранення, коли ніс військову службу. Суд не врахував, що після відрахування обов`язкових фіскальних платежів та стягнення аліментів, у позивача, не вистачає на операцію, яку він повинен робити, не говорячи вже про післяопераційні медикаменти тощо. 
Вказує, що не взявши до уваги той факт, що ОСОБА_2 хворіє та потребує постійного лікування, доходів немає, на його з дружиною ОСОБА_6 утриманні створена прийомна сім`я на базі родини ОСОБА_6 та влаштовано у прийомну сім`ю малолітнього ОСОБА_7 , відповідач щомісячно несе витрати на оплату житлово – комунальних послуг, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни. Суд не взяв до уваги та ОСОБА_2 отримав на військовій службі поранення, яке вимагає на зараз дуже дорогого лікування та чекає на проведення операції.
Судом першої інстанції не було взято до уваги, що розмір аліментів, зокрема, обумовлюється фінансовими можливостями обох батьків, які в рівній мірі зобов`язані утримувати дитину, забезпечувати її потреби необхідні для її віку, розвитку тощо. Крім того стягнення аліментів неповинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Про дату, час та місце розгляду справи відповідач та його представник повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися. Справу розглянуто за їх відсутності, що не суперечить приписам частини 2 статті 372 ЦПК України.
Позивач у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши доповідь судді – доповідача, позивачку, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 24 січня 2007 року відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 8 ).
Відповідно до довідки про місце проживання особи, виданої Інгульською сільською радою Баштанського району Миколаївської області від 24 лютого 2021 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ( т.1 а.с. 5 ).
За судовим наказам, виданим Баштанським районним судом Миколаївської області 13 квітня 2021 року з відповідача стягувалися аліменти на утримання позивачки до досягнення нею повноліття ( т.1 а.с. 7 ). 
05 січня 2025 року позивачка набула повноліття
Згідно довідки Національного університету «Одеська юридична академія» від 15.07.2025 року за №ВК-5, ОСОБА_1 є студенткою 2 курсу факультету прокуратури і слідства (контракт) денної форми навчання, термін навчання: 02.09.2024 – 30.06.2027 ( т.1 а.с. 9,260). 
Із долучених позивачем копій квитанцій АТ КБ «Приватбанк» від 14 серпня 2024 року та 22 січня 2025 року вбачається, що матір`ю позивачки ОСОБА_4 за навчання доньки за 2024 -2025 роки сплачено в сукупності кошти у розмірі 31827 грн ( т.1 а.с. 247-248).
ОСОБА_1 винаймає квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями договорів найму житлового приміщення від 19 грудня 2024 року та 19 червня 2025 року, договорами суборенди житлового приміщення від 19 грудня 2024 року та 19 червня 2025 року, в яких зазначено, що наймач щомісяця сплачує комунальні послуги та сума за проживання у приміщенні у розмірі 3750 грн ( т.1 а.с.261-264).
Рішенням Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 16.11.2021 року №83 надано статус дитини-сироти малолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( т.1 а.с.65,73). 
Розпорядженням Баштанської районної військової адміністрації від 23.04.2024 року №59-р, створено прийомну сім`ю на базі родини ОСОБА_6 ( т.1 а.с. 66-68,69- 72). 
Відповідач ОСОБА_2  перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , з якою виховують двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_8 , 2011 року народження, сина ОСОБА_8 , 2014 року народження та влаштованого 26 квітня2024 року у її прийомну сім`ю - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
ОСОБА_2 проходив військову службу та відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 23 лютого 2024 року ОСОБА_2 є учасником бойових дій ( т.1 а.с.39).
Наявними в матеріалах справи медичними документами, в тому числі і консультативним висновком та виписками з медичних карт стаціонарного хворого, підтверджується, що у ОСОБА_2 наявне захворювання - тендініт довгої головки біцепса правого плеча, пошкодження передньої суглобово губи ( т.1 а.с.43,51).
Відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування сформованого Пенсійним фондом України (форма ОК-7») від 04 липня 2025 року, відповідач за звітній 2025 рік отримав дохід у розмірі 2025 грн ( т.1 а.с.59-62).
ОСОБА_2 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку, серія МК №008834, виданого 23 липня 2004 року є власником земельної ділянки загальною площею 5.74 га, яка складається із ділянки № НОМЕР_3 площею 4.69 га кадастровий номер 4820681200:02:000:0269, №2 площею 1.05 га кадастровий номер 4820681200:02:000:0892 в межах території Інгульської Сільської ради Баштанського району Миколаївської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Перебувала в оренді відповідно до укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Робуста Агро Інвест» договору оренди від 20 серпня 2007 року ( т.1 а.с.256-257,258).
Відомості про доходи матері позивачки у матеріалах справи відсутні.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 є повнолітньою та продовжує навчання, потребує допомоги, та оцінивши матеріальне становище сторін по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів у меншому розмірі - 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача.
З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.
Згідно зі статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Відповідно до частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
За змістом частини 3 статті 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчання, а також той з батьків, з яким вони проживають.
Згідно статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та неповнолітніми дочкою, сином.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними віку двадцяти трьох років.
Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. 
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 466/532/16-ц, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. 
У справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено, що на день звернення позивачки до суду і по цей час ОСОБА_1 не досягла 23 років, продовжує навчання на контрактній формі навчання, не працює. Навчання на денній формі позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. Позивач на підтвердження потреб у надані їй матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням надала до суду докази сплати коштів за навчання її матір`ю ОСОБА_4 за 2024 та 2025 роки, витрат на харчування, придбання одягу, засобів гігієни та інше, витрати на проїзд.
Суд першої інстанції, виходячи із майнового стану та стану здоров`я платника аліментів, потреб дочки, яка продовжує навчання, правомірно визначив аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходу до закінчення навчання, але не довше як до досягнення 23 років.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції адже, визначаючи належний до стягнення розмір аліментів, суд першої інстанції врахував надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, а також принцип розумності й справедливості.
На думку колегії суддів, визначений розмір аліментів не є таким, що поставить платника у скрутне матеріальне становище і відповідач в силу своїх фізичних здібностей може сплачувати аліменти у такому розмірі, адже відомостей про доходи відповідач до суду не надав А тому ним не доведено, що він не може сплачувати аліменти визначені рішенням суду. 
Суд наголошує на презумпції того, що життєдіяльність особи та задоволення її базових потреб (харчування, проживання, побут) є об`єктивно неможливими за відсутності стабільного доходу, джерела якого відповідачем суду не розкриті.
Так, надана відповідачемдо суду довідка форми ОК-7 від Пенсійного фонду України не підтверджує розмір реально отриманого ним доходу, оскільки ця довідка необхідна для підтвердження страхового стажу та заробітної плати (з якої сплачено ЄСВ) з 2011 року, що використовується для розрахунку лікарняних, допомоги по безробіттю, а також для оформлення соціальних виплат, субсидій та кредитів реєстр застрахованих осіб.
За такого, колегія суддів враховує, що попри відсутність офіційного працевлаштування, у відповідача наявний певний рівень доходів (орендна плата за землю, тощо), що забезпечують йому можливість утримувати двох малолітніх дітей, укладати договори на правничу допомогу з представником, а відтак є можливість для сплати аліментів ОСОБА_1 , яка продовжує навчання на денній формі і потребує матеріальної допомоги від батьків на період навчання для задоволення елементарних життєвих потреб. 
Судова практика містить висновки про те, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не визначений в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18 та від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 проходив лікування та має клінічний діагноз: тендініт довгої головки біцепса правого плеча, пошкодження передньої суглобово губи.
Згідно виписки - епікріза із медичних карт стаціонарного хворого № 3958 від 23 травня 2024 року, виписки із медичних карт стаціонарного хворого №6663 ( перебував на лікуванні з 25 по 26 квітня 2024 року) ОСОБА_2 проведено лікування та зазначені рекомендації: симптоматична терапія, обмеження фізичних навантажень на правий плечовий суглоб, МРТ обстеження правового плечового суглобу в плановому порядку, вирішення питання оперативного лікування( тю.1 а.с.53,54-55).
Отже, встановивши, що ОСОБА_2 потребує лікування та медичного нагляду, суд дійшов вірного висновку про наявність у останнього можливості надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої доньки, але в меншому ніж просить позивач розмірі - 1/6 частки від його доходу щомісячно.
ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про існування дійсної, обґрунтованої та документально підтвердженої підстави неспроможності відповідача сплачувати кошти на утримання доньки на період її навчання.
Доводи скарги про неврахування судом першої інстанції того, що відповідач хворіє та потребує постійного лікування, доходів немає, на його з дружиною ОСОБА_6 утриманні створена прийомна сім`я на базі родини ОСОБА_6 та влаштовано у прийомну сім`ю малолітнього ОСОБА_7 , відповідач щомісячно несе витрати на оплату житлово – комунальних послуг, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, колегія суддів відхиляє, оскільки вказаним обставинам суд першої інстанції надав належну правову оцінку.
Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо її оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Отже підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні. Тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення, рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 03 грудня 2025 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий Ж.М. Яворська
Судді Т.М. Базовкіна
І.В. Лівінський
Повний текст постанови складено 23 березня 2026 року.