Справа № 305/1906/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

31 березня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.,
з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кривошей Олександр Юрійович на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2025 року, ухвалене головуючим суддею Ємчук В.Е., в справі за позовом ОСОБА_1 до Рахівської міської ради, третьої особи ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Рахівської міської ради, третьої особи ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 тривалий час був власником житлового будинку разом із належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0,0455 га, кадастровий номер 2123610100:16:004:0020, вид цільового призначення 02.01, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зареєстроване право власності на житловий будинок було з 26 квітня 2018 року, але рік завершення будівництва - 1991. Надалі у ОСОБА_3 виник намір приватизувати земельну ділянку під належним йому будинком та господарськими спорудами. На підставі договору від 01.03.2023 між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , останньому було розроблено “Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 . Кадастровий номер земельної 2123610100:16:004:0020, площею 0,0455 га та передачу її у власність. 
Не завершивши процедуру приватизації земельної ділянки, ОСОБА_3 продав вищевказаний житловий будинок ОСОБА_1 21.06.2023. Вказаний житловий будинок розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0,0455 га, кадастровий номер 2123610100:16:004:0020, вид цільового призначення 02.01. Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Після отримання у власність вищевказаного будинку ОСОБА_1 замовив розробку технічної документації із землеустрою вже на своє ім`я.
ОСОБА_1 звернувся до Рахівської міської ради Закарпатської області із заявою, в якій просив затвердити Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 . Кадастровий номер земельної ділянки 2123610100:16:004:0020, площею 0,0455 га та передачу її у власність. 
Пунктом 52 рішення постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та містобудування Рахівської міської ради, оформленим протоколом № 6 засідання постійної комісії Рахівської міської ради з питань регулювання земельних відносин та містобудування від 14 травня 2024 року у задоволенні вищевказаної заяви позивачу було відмовлено. Відмова мотивована тим, що до міської ради надійшла заява громадянина ОСОБА_2 , у якій останній стверджує, що на земельній ділянці, на яку розроблена технічна документація, розташований належний йому будинок і він просить не передавати землю ОСОБА_1 . Також зазначив, що він вирішує цей спір у судовому порядку. 
Позивач вважає таке рішення незаконним, оскільки відмовити у затвердженні такої документації із землеустрою відповідний орган виконавчої влади або органу місцевого самоврядування може виключно у зв`язку з її невідповідністю законодавству, затвердженій документації із землеустрою або містобудівній документації. Оскільки вищевказана технічна документація із землеустрою виготовлена за замовленням ОСОБА_1 - землекористувача на момент її розроблення, відсутні підстави вважати, що така документація не відповідає частині першій статті 118 ЗК України або Закону України "Про землеустрій". 
З врахуванням заяви про зміну предмета позову, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним рішення Рахівської міської ради Закарпатської області №834 від 31.07.2024 «Про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу їх у власність громадянам».

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кривошей О.Ю., подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Вказує, що ОСОБА_3 тривалий час був власником житлового будинку разом з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний житловий будинок розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0,0455 га, кадастровий номер 2123610100:16:004:0020, вид цільового призначення 02.01. Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зареєстроване право власності на житловий будинок було з 26 квітня 2018 року. Відповідно до Технічного паспорту від 23.04.2018 та Витягу рік його завершення будівництва - 1991.
В подальшому у ОСОБА_3 виник намір приватизувати земельну ділянку під належним йому будинком та господарськими спорудами. На підставі договору від 01.03.2023 між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , останньому було розроблено “Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 . Кадастровий номер земельної 2123610100:16:004:0020, площею 0,0455 га та передачу її у власність. 
Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.06.2023 ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив житловий будинок разом з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 . 
Вважає, що під час ухвалення оскаржуваного рішення, судом першої інстанції, не було враховано, що звернення позивача до відповідача про затвердження технічної документації на спірну земельну ділянку та передачу їхї у власність відбулося 29.08.2023, а спірне рішення прийнято 31.07.2024 (через 11 місяців), що є грубим порушенням ч. 2 ст. 118 Земельного кодексу України.
При цьому, оскаржуване рішення ґрунтується на нікчемності права власності третьої особи,так як відповідно до витребуваної судом спадкової справи № 286/2023, первинна реєстрація права власності третьої особи не містить посилання на правовстановлюючий документ.
Отже, суд першої інстанції не оцінив позицію позивача, не врахував предмет спору та не надав йому належну правову оцінку в розрізі того, що єдиною законною підставою для відмови у затвердженні технічної документації у даному випадку може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації, а не претензії третьої особи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Та ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.06.2023 ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив житловий будинок разом з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з п. 1 цього договору вказаний житловий будинок розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0,0455 га, кадастровий номер 2123610100:16:004:0020, вид цільового призначення 02.01. Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 13-16 т. 1).
ОСОБА_1 , маючи на меті отримати у власність земельну ділянку для обслуговування цього будинку, замовив виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку з кадастровим номером 2123610100:16:004:0020, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 та подав проєкт із землеустрою для затвердження на сесії Рахівської міської ради.
Також встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 08.01.2024 зареєстрованого у реєстрі за №2-12 та витягу з державного реєстру речових прав №361123807 від 08.01.2024 (спадкова справа 286/2-2023, яка надана суду Рахівською державною нотаріальною конторою) громадянин ОСОБА_2 є власником в цілій частині житлового будинку садибного типу, загальною площею 28,01, житлова площа 12,55 кв.м, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 37-39 т.2)
Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 361114797 від 08.01.2024 право власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 2851661321060 - жтитловий будинок садибного типу загальною площею 28,01 кв.м, житловою площею 12,55 кв.м, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , був зареєстрований за попереднім власником - ОСОБА_5 в цілій частині на підставі рішення державного реєстратора Рахівської міської ради Петращука І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 70820936 від 21.12.2023 (а.с. 22-23 т.2).
Рахівська міська рада 31 липня 2024 року на п`ятдесят п`ятій сесії восьмого скликання вирішила відмовити у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 2123610100:16:004:0020, у зв`язку з тим, що на цій земельній ділянці також розташований житловий будинок садибного типу іншої особи, який перейшов у спадщину громадянину ОСОБА_2 , мешканцю АДРЕСА_1 . Отже, оскільки на земельній ділянці з кадастровим номером 2123610100:16:004:0020 розташовані два житлові будинки, тому рекомендовано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійти згоди з приводу поділу цієї ділянки для визначення меж земельних ділянок для обслуговування існуючих будівель відповідно до пункту 6 статті 79-1 Земельного кодексу України (а.с. 170-171 т.1).
Як вбачається із витягу з протоколу №6 засідання постійної комісії Рахівської міської ради з питань регулювання земельних відносин та містобудування, на засіданні вивчалося питання можливої передачі у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), загальною площею 0,0455 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 2123610100:16:004:0020, де було встановлено, що на цій же ділянці, вглиб двору розташований інший житловий будинок АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_2 , який звернувся до комісії не передавати земельну ділянку ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що будинок ОСОБА_2 опиниться на ділянці іншого власника (а.с. 91 Т.1).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступних мотивів.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:
а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;
б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Статтею 118 ЗК України передбачено, що громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.
Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Зі змісту статті 120 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення цих правовідносин 31.07.2024) слідує, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.
У разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті.
У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), розміщений на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки, площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 цього Кодексу (крім випадків, якщо формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим або не відповідає нормам законодавства).
Якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.
Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом.
Пропущення строку подання клопотання, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт.
Положення статті 377 ЦК України передбачає, перехід права на земельну ділянку у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, що розміщені на ній. Так, зокрема, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.
Земельний кодекс України встановлює певні обмеження щодо передачі земельних ділянок у приватну власність, наприклад, якщо ділянка перебуває у постійному користуванні іншої особи.
Стаття 86 Земельного кодексу України передбачає, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Згідно зі статтею 87 Земельного кодексу України передбачено, що право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає:
а) при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок;
б) при набутті у спільну часткову власність земельної ділянки за цивільно-правовими угодами;
в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку;
г) за рішенням суду;
ґ) в інших випадках, встановлених законом.
Стаття 88 Земельного кодексу передбачає, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
Оскільки, на земельній ділянці з кадастровим номером 2123610100:16:004:0020, яка належить ОСОБА_2 розташований будинок ОСОБА_1 , і ця земельна ділянка фактично використовується обома сторонами для обслуговування їхніх будинків, а тому передача даної земельної ділянки у власність позивачу, унеможливить користування власністю третьою особою, що в такому випадку буде порушенням ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.
За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для скасувагня рішення Рахівської міської ради від 31 липня 2024 року №834 в частині відмови ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації на земельну ділянку з кадастровим номером 2123610100:16:004:0020.
Доводи апеляційної скарги є схожими до доводів викладених у позовній заяві, яким судом першої інстанції надано вірну оцінку, і такі не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин, а також не доводять наявність порушень судом норм процесуального чи матеріального права під час ухвалення оскаржуваного рішення.
Отже, апеляційний суд, керуючись положенням статті 375 ЦПК України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Зважуючи на викладене та керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кривошей Олександр Юрійович, залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 08 квітня 2026 року

Суддя-доповідач

Судді