Провадження №	2/447/974/26 	
Справа №	456/750/26 	

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

17.04.2026 Миколаївський районний суд Львівської області в складі: 
головуючої судді Друзюк М.М.,
за участю секретаря судового засідання Курко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
Стислий виклад позиції сторін.
Представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1556-5259 від 25.05.2025.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 25.05.2025 між ТОВ «Укр кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою «Веб-сайту», який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1556-5259. Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 18 000 грн, строк кредитування 365 днів, базовий період 30 днів, знижена процентна ставка 1% в день, стандартна процентна ставка 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення договору, 0,74% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період, починаючи з 181 календарного дня дії договору і до закінчення строку дії договору. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме: отримавши кредитні кошти, відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного догоовору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного кредитного договору.
Станом на 22.10.2025 загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором №1556-5259 від 25.05.2025 становить 62 028 грн з яких: прострочена заборгованість за кредитом 19 800 грн, прострочена заборгованість за нарахованими відсотками 29 358 грн, прострочена заборгованість по комісії 2 970 грн, прострочена заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України 9 900 грн.
Відповідачка порушила умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернула в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконала в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання за кредитним договором, а тому позивач просить суд задовольнити позов.
Процесуальні дії в справі.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.02.2026 справу передано за підсудністю до Миколаївського районного суду Львівської області.
Протоколом автоматизованого розподілу між суддями від 13.03.2026 справу передано на розгляд судді Друзюк М.М. 
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 16.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено судове засідання у справі. Відповідачці надано строк для подання відзиву та заперечень.
На адресу суду 24.03.2026 від відповідачки надійшов відзив, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування покликається на незаконність нарахування штрафних санкцій від час дії воєнного стану. Окрім того, позивачем неправомірно нараховано відсотки за користування кредитом, що значно перевищують фактично отриману суму кредиту. Також зазначила, що позивачем недоведено факту укладення договору в належній формі, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про підписання договору саме нею. Справу просила розглядати за її відсутності.
Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить наступного висновку.
Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що 25.05.2025 між позивачем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1556-5259, за умовами якого відповідачці було надано кредит в сумі 18 000 грн., строк кредитування 365 днів, базовий період складає 30 днів, знижена процентна ставка 1% в день, стандартна процентна ставка 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення договору, 0,74% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період, починаючи з 181 календарного дня дії договору і до закінчення строку дії договору, комісія за видачу кредиту становить 15%.
За умовами договору, цей договір укладається у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 3.3 договору про відкриття кредитної лінії №1556-5259 від 25.05.2025, при поданні інформації відповідно до п.3.2. договору позичальником вперше, відбувається реєстрація позичальника у ІТС кредитодавця через веб-сайт кредитодавця та формується позичальнику його особистий розділу ІТС кредитодавця (Особистий Кабінет). Доступ до особистого кабінету здійснюється позичальником після авторизації шляхом використання одноразового паролю, який надсилається кредитодавцем позичальнику каналом комунікації, що наданий позичальником відповідно до п.3.2 цього договору, зокрема невиключно в один з наступних способів: - у смс-повідомленні; - з використання сучасних сервісів передачі даних; - шляхом здійснення дзвінку та повідомлення одноразового паролю. Використання одноразового паролю має юридичне значення ідентифікації позичальника в розумінні ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».
Додатковою угодою до договору про відкриття кредитної лінії №1556-5259 від 13.06.2025 суму кредиту збільшено до 19 800 грн, кількість днів користування кредитом, що залишається після укладення цієї додаткової угоди, становить 365 днів. 
Згідно з довідкою про перерахування суми кредиту №1556-5259 від 25.05.2025, на платіжну карту карту № НОМЕР_1 здійснено переказ грошових коштів 25.05.2025 у розмірі 18 000 грн, 13.06.2025 у розмірі 1 800 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №1556-5259 від 25.05.2025, станом на 22.10.2025 заборгованість ОСОБА_1 становить 62 028 грн. з яких: заборгованість за кредитом 19 800 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 29 358 грн, заборгованість за комісією 2 970 грн, заборгованість за відсотками за ст. 625 ЦК України 9 900 грн.
Норми права, які застосував суд
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Таким чином, у відповідачки виник обов`язок повернути позивачу грошові кошти отримані за кредитним договором у розмірі та на умовах встановлених договором.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти.
Відповідно до ч.1,3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з нормами ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови договору та оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.
Судом встановлено, на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що відповідачка ОСОБА_1 в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора підписала кредитний договір №1556-5259 від 25.05.2025 шляхом введення одноразового ідентифікатора А2790.
Надавши оцінку аргументам сторін, суд зауважує, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, а договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Із копії наявного у матеріалах справи договору кредитної лінії №1556-5259 від 25.05.2025 вбачається, що ОСОБА_1 як позичальник за цим договором, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, надавши йому персональні дані (ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, місце проживання, електронну пошту, номер карткового рахунку), необхідні та достатні для укладення кредитного договору і формування одноразового ідентифікатора.
Суд зазначає, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитодавця за допомогою логіну і паролю особистого кабінету зазначений договір не був би укладений.
Також суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази щодо наявності факту неправомірного заволодіння та використання кредитодавцем персональних даних відповідача, вибуття з володіння останньої паспорта, РНОКПП, телефону.
З огляду на викладене, суд доходить переконання, що кредитний договір підписаний саме відповідачкою ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто позивачем належними та допустимими доказами підтверджено укладення між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 25.05.2025 правочину кредитного договору, відтак аргументи відповідачки щодо недоведеності факту укладення договору в належній формі суд вважає необґрунтованими. Кредитний договір недійсним в судовому порядку не визнавався, а, відтак, відповідно до статті 629 ЦК України, підлягає обов`язковому виконанню сторонами.
Як вбачається з умов договору №1556-5259, відповідачці надано кредит в сумі 18 000 грн, строк кредитування 365 днів, базовий період складає 30 днів, знижена процентна ставка 1% в день, стандартна процентна ставка 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення договору, 0,74% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період, починаючи з 181 календарного дня дії договору і до закінчення строку дії договору, комісія за видачу кредиту становить 15%.
Додатковою угодою до договору про відкриття кредитної лінії №1556-5259 від 13.06.2025 суму кредиту збільшено до 19 800 грн, кількість днів користування кредитом, що залишається після укладення цієї додаткової угоди становить 365 днів.
Суд критично оцінює аргументи відповідачки щодо неправомірно нарахованих відсотків, адже, як вбачається з розрахунку заборгованості, такі нараховані в межах строку дії договору за процентною ставкою 1% визначеною в умовах кредитного договору. Зокрема, проценти нараховувались з 25.05.2025 по 12.06.2025 (19 днів) – 180 грн за кожен день кредитування, з 13.06.2025 по 21.10.2025 (131 день) – 198 грн за кожен день кредитування, що в загальному становить 29 358 грн (19х180 + 131х198).
Відповідачкою наведений розрахунок заперечено, проте власного не проведено, доказів його неправильності не надано. З огляду на таке, суд не має підстав сумніватися у обґрунтованості розрахунків, які беруться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем. Саме лише покликання відповідачки на неправомірність нарахування відсотків та щодо їх розміру без надання контррозрахунку не заслуговують на увагу.
Однак, суд погоджується з доводами відповідачки щодо неправомірного нарахування штрафних санкцій. Зокрема, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач просив стягнути прострочену суму заборгованості за відсотками, нарахованими на підставі ст. 625 ЦК України в розмірі 9 900 грн.
Згідно із ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Однак, відповідно до п. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Пунктом 6-1 доповнено розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною 4 статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною 2 статті 3 Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.
Однак, пункт 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» виключено на підставі Закону № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, та пунктом 6 даного розділу встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.
Обґрунтовуючи вимогу про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на підставі ст. 625 ЦК України, представник позивача зазначив, що на підставі вищевказаних змін, за договорами, укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань.
Кредитний договір №1556-5259 було укладено 25.05.2025, відтак на дату укладення кредитного договору існувала очевидна суперечність між одночасно чинними нормами розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» та пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо того ж самого питання: чи звільняється позичальник від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за порушення виконання зобов`язання за договором у період дії в Україні воєнного стану.
Однак, суд зазначає, якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України.
Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17.
Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для стягнення з відповідачки суми заборгованості за відсотками, нарахованими на підставі ст. 625 ЦК України в розмірі 9 900 грн.
Крім цього, обґрунтовуючи вимоги про стягнення заборгованості, представник позивача просив стягнути заборгованість за комісією у розмірі 2 970 грн.
Аналіз умов кредитного договору №1556-5259 від 25.05.2025, зокрема, п. 4.11 кредитного договору, свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 2 970 грн є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 у справі №524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь фінансової установи винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які фінансова установа здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Враховуючи наведене, положення кредитного договору №1556-5259 від 25.05.2025 щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 2 970 грн суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за комісією.
Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1556-5259 від 25.05.2025 у розмірі 49 158 грн, з яких: 19 800 грн – заборгованість за тілом кредиту, 29 358 грн – заборгованість за нарахованими відсотками.
Розподіл між сторонами судових витрат.
Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 10,19, 81, 89, 259,263-265,268, 280-282 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»" заборгованість у сумі 49 158 (сорок дев`ять тисяч сто п`ятдесят вісім) грн.
У решті позову відмовити. 
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судовий збір розміром 1 920 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повне найменування та ім`я сторін.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», місце знаходження за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки,26, офіс 407, код ЄДРПОУ 38548598.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Суддя Друзюк М. М.