Справа153/103/26
Провадження2/153/50/26-ц

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" березня 2026 р. м.Ямпіль

Ямпільський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Швеця Р.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, в якому просить стягнути із відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором №2106142718306 від 02.03.2021 в розмірі 36240 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 13000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 02.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг №2106142718306 «Стандартний». Вказаний договір укладений у вигляді електронного документа та підписано електронним цифровим підписом. Відповідно до умов договору загальний розмір наданої позики становить 4000 гривень.
01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2106142718306.
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором№2106142718306.
ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача. Станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості за договором №2106142718306 від 02.03.2021 становить 64158,80 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 4000 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 60158,80 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 36240 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 4000 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 32240 грн.
Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 30.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі направлялась на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_1 , однак, до суду повернувся конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Враховуючи норми п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.
Відповідач у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, до суду не подав.
Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст.178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При цьому, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 02.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №2106142718306 «Стандартний». Договір укладено в електронній формі і підписано електронним підписом - одноразовим ідентифікатором директора ТОВ «Служба миттєвого кредитування» «2106142718306Z» та електронним підписом - одноразовим ідентифікатором Собка В.В. «L5» (а.с.8-16).
Відповідно до п.1.1. Договору товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 4000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього Договору, його додатків та правил.
Відповідно до п.1.2. Договору кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною.
Відповідно до п.1.3. Договору орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих процентів на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів.
Відповідно до п 1.4. Договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - процентна ставка), протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а; в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б; г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в; д) тип процентної ставки - фіксована.
Відповідно до пунктів 1.4.1 і 1.4.2 Договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом
Згідно пункту 1.9. Договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного Договору) - 1 рік.
До позовної заяви позивачем приєднано Заяву-анкету (для отримання кредиту) як Додаток № 1 до Договору, Графік платежів як Додаток №2 до Кредитного договору та Паспорт споживчого кредиту. Вказані документи підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором і в цих документах містяться відомості про тип кредиту, суму кредиту, строк надання кредиту та спосіб надання кредиту, розмір процентної ставки та комісії, порядок користування та повернення кредиту, відповідальність за порушення умов кредитного договору тощо.
Як убачається зі змісту листа ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 09.12.2025, на підставі укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» і ТОВ ФК «Вей Фор Пей» договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «Вей фор пей» 02.03.2021 здійснено переказ грошових коштів на карту номер НОМЕР_1 у сумі 4000 грн. (а.с.20).
З розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ «Служба миттєвого кредитування» вбачається, що ОСОБА_1 належним чином не виконував свого зобов`язання з своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування ним, внаслідок чого станом на 30.11.2021 виникла заборгованість за кредитним договором №2106142718306 від 02.03.2021 в сумі 36240,00 грн., яка складається з: 4000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 32240 грн. - заборгованості за процентами (а.с.21-22).
01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2106142718306 (а.с.23-34).
Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 та витягу з додатку №3 до договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 36240 грн., з яких 4000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 36240 грн. - заборгованість по процентах (а.с.36-37, 38).
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2106142718306 (а.с.40-49).
Відповідно до Реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 та витягу з додатку №3 до договору про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 64158,8 грн., з яких 4000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 60158,8 грн. - заборгованість по процентах (а.с.50-52, 57).
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №2106142718306 від 03.03.2021, що складений ТОВ «Вердикт Капітал» за період нарахувань з 01.12.2021 по 01.03.2022 заборгованість ОСОБА_1 складає 64158,80 грн., з них 4 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 60158,80 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 39).
Поряд із цим, позивач звертаючись до суду із цим позовом вказав, що враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, просив стягнути відповідача заборгованість у загальному розмірі 36240 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 4000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 32240 грн.
Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч.7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною першою ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Наявними в матеріалах справи доказами підтверджуються та сторонами не оспорюються факти переходу права грошової вимоги від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до ТОВ «Вердикт Капітал» та від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» за кредитним договором від 02 березня 2021 року № 21061422718306, який укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 .
Таким чином, ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вищезазначеним договором позики перед новим кредитором ТОВ «Коллект Центр» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором.
Враховуючи факт підписання сторонами електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд вважає, що укладення договору про надання фінансових послуг №21061422718306 «Стандартний» від 02.03.2021 відбулось, що узгоджується зі ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», та ОСОБА_1 було перераховано суму позики в розмірі 4000,00 грн. на банківську картку.
При цьому, факт отримання ОСОБА_1 позики в сумі 4000,00 грн. підтверджується довідкою від 09.12.2025 ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ».
Розрахунок заборгованості за кредитним договором №2106142718306 від 02.03.2021 складений ТОВ «Служба миттєвого кредитування», є належним та допустимим доказом стосовно заборгованості відповідача за неповерненою сумою кредиту у розмірі 4000 грн.
У той же час, надані позивачем розрахунки заборгованості не є безспірним доказом стосовно заборгованості відповідача за нарахованим процентами у розмірі 60158,80 грн. (позивач просить стягнути частину цієї суми у розмірі 32240 грн.).
Як зазначено у висновках, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа N 444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Наведений підхід до вирішення спорів у подібних відносинах підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа N 910/4518/16), де викладені такі правові висновки.
Поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін "користування чужими коштами" Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі N 910/10156/17
Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, "користування кредитом" - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.
Таким чином, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
З огляду на викладене, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі N 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає.
У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.
Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови).
Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом").
Аналізуючи наведені умови кредитного договору №2106142718306 від 02.03.2021 щодо строку, на який надавався кредит, порядку нарахування процентів, суд приходить до висновку, що у договорі відсутні чіткі і зрозумілі для споживача умови про строк користування кредитом.
Так, відповідно до умов кредитного договору №2106142718306 від 02.03.2021, кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, які є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною (п. 1.2). В заяві-анкеті зазначено два строки повернення кредиту: орієнтовний 16 днів та 365 днів, а в Графіку платежів кількість днів у розрахунковому періоді зазначена як 16. Також в графіку платежів сторони узгодили, що розмір відсотків, нарахованих за 16 днів, становить 1 280 грн.
Доказів внесення змін до графіку платежів, зокрема, в частині строку кредитування, укладення додаткових угод, тощо, позивачем не надано; клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено.
Відповідно до пункту 1.3. Договору орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі несплати усіх нарахованих процентів на перші 16 днів, строк повернення кредиту перераховується і становить ще 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів.
Однак, належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору №2106142718306 від 02.03.2021 матеріали справи не містять, оскільки така пролонгація за умовами договору мала здійснюватися шляхом здійснення сплати на користь позикодавця (кредитора) всіх нарахованих на дату такої сплати процентів.
Відповідачем не здійснювались будь-які погашення заборгованості, у тому числі нарахованих процентів, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості 
У пункті 1.4 Договору визначено, що проценти нараховуються за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту, і далі визначені умови і розміри ставок кредиту у залежності від прострочення повернення кредиту і перерахування строків повернення кредиту. При цьому, підпунктом д) пункту 1.4. Договору було передбачено, що тип процентної ставки фіксована.
Пунктом 1.4.2 Договору встановлено, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.
Згідно п.1.9 Договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) -1 рік.
Разом з тим, суд вважає, що п.1.9 Договору визначає строк його дії, що є відмінним від строку кредитування, який встановлено п.1.3 кредитного договору.
Частиною восьмою статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" установлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Виходячи з викладеного, встановивши погодження кредитним договором та графіком платежів строку кредитування на 16 днів, а також умов (пункту 1.3) про продовження строку користування кредитом через сплату позичальником усіх нарахованих відсотків на дату платежу; встановивши відсутність ініціативи позичальника на продовження строку користування кредитом, відсутність сплати будь-яких коштів на погашення заборгованості; приймаючи до уваги нечіткість умов пункту 1.4.2 про автопролонгацію строку кредитування без згоди позичальника з урахування погоджених умов у пункті 1.3 та графіку платежів; враховуючи положення статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", - суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту продовження строку кредитування понад 16 днів, який було погоджено у пункті 1.2 та графіку платежів.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом у сумі 1 280 грн., нараховані в межах строку кредитування за період з 02.03.2021 по 17.03.2021 за фіксованою процентною ставкою 2 % в день (4000 грн. х 2 % х 16 днів / 100 % = 1280 грн.).
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 5 280 грн., з яких: 4 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 280 грн. - заборгованість за відсотками. В решті частині позовних вимог суд вважає – відмовити.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем і документально підтверджені – платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №0600080106 від 23.01.2026, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 387,90 грн. (2662,40 х 5280 / 36240).
Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 13000 грн. суд дійшов наступного.
Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом встановлено, що 01.07.2024 між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» укладено договір про надання правової допомоги №01-07/2024 (а.с.76-78), у зв`язку з чим сторонами узгоджено вартість надання юридичної допомоги у заявці, яка є невід`ємним додатком до договору (а.с.79).
Відповідно до п.4.1. розділу 4 договору про надання правової допомоги, вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього Договору (форма заявки визначена у Додатку №1 до Договору).
Відповідно до п.4.3. розділу 4 договору про надання правової допомоги факт надання послуг за Договором підтверджується Актом про надання юридичної допомоги (форма акту про надання юридичної допомоги визначена Додатком №2 до Договору). 
На підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 гривень позивачем надано копію заявки на надання юридичної допомоги №453 від 01.12.2025 та копію витягу з акту №17 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025, відповідно до яких вартість послуг, які надавались, складається з наступного: надання усної консультації з вивченням документів 2 год. х 2000 грн. = 4000 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3 год. х 3000 грн. = 9000 грн. Тобто, загальна сума понесених витрат за надані послуги адвоката становить 13000 гривень (а.с.80).
Пунктом 3 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги в даній справі задоволено частково, тому судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.
Відтак, розмір витрат на правову допомогу, понесених позивачем у цій справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становить 1894 грн. (13000 х 5280/36240).
Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1894 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 137, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», код ЄДРПОУ 44276926, заборгованість за договором позики №2106142718306 від 02.03.2021 в розмірі 5280 (п`ять тисяч двісті вісімдесят) гривень, з яких: 4000 (чотири тисячі) гривень - сума заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень - сума заборгованості за нарахованими процентами.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», код ЄДРПОУ 44276926 судовий збір в сумі 387 (триста вісімдесят сім) гривень 90 (дев`яносто) копійок та 1894 (одна тисяча вісімсот дев`яносто чотири) гривні витрат на професійну правову допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (01133, місто Київ, вулиця Мечнікова, буд.3, офіс 306), код ЄДРПОУ 44276926.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП - НОМЕР_2 . 
Повний текст рішення складено 25 березня 2026 року.

Суддя Р.В. Швець