РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2026 року 	м. Рівне	№460/7322/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про:
визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 01.04.2025 № 172650010479 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на шість років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на шість років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 19.03.2025.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.
За змістом позовної заяви вимоги позивача ґрунтуються на тому, що 24.03.2025 вона звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання Із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Заява позивача за принципом екстериторіальності була скерована для розгляду по суті до ГУ ПФУ у Львівській області. Відповідач рішенням від 01.04.2025 № 172650010479 відмовив позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, мотивуючи тим, що нею не підтверджено право на зниження пенсійного віку, а саме факт проживання з 26.04.1986 по 31.07.1986 на забрудненій території, що і слугувало підставою для звернення до суду із відповідним позовом. Такі дії пенсійного органу позивач вважає протиправними, оскільки факт її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення протягом необхідного періоду стверджується наявністю у нею посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, довідкою з навчального закладу, атестатом про закінчення навчального закладу. З наведених мотивів, просить позов задовольнити в повному обсязі.
08.05.2025 через підсистему «Електронний Суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому пенсійний орган заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що за наслідками опрацювання заяви позивача про призначення пенсії та доданих до неї документів встановлено, що період її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 підтверджений документами лише з 22.06.1988 по 19.09.1988, з 23.07.1990 по 07.05.1996. Наведеного, в силу вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", недостатньо для набуття права на зниження пенсійного віку та, як наслідок, на дострокове призначення пенсії за віком. При цьому, відповідач наголошує, що надане позивачем посвідчення не дає можливості зробити розрахунок періоду проживання (роботи) у відповідній зоні з метою визначення кількості років зниження пенсійного віку. Таким чином, відповідач стверджує, що у спірних правовідносинах він діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позову.
19.05.2025 від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву, зміст якого аналогічний відзиву ГУ ПФУ в Рівненській області. Додатково зазначено, що документами не підтверджено факт проживання з моменту аварії, тобто з 26.04.1986 по 31.07.1986. Також вказано, що до періоду проживання заявника в забрудненій зоні не враховано період навчання згідно з довідкою № м 830 від 10.03.2025, оскільки відсутні підтвердження фактичного проживання за даний період у вищевказаній зоні, а тому просить суд відмовити в задоволенні позову.
ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.
Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.
Ухвалою суду від 25.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.
Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) має статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (3 категорії), що підтверджується посвідченням, виданим Рівненської обласної державної адміністрації від 20.01.1996 Серія НОМЕР_1 .
24.03.2025 позивач звернулась до ГУ ПФУ в Рівненській області за місцем проживання із заявою про призначення пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
На підставі пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, за принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії від 24.03.2025 направлено для розгляду до ГУ ПФУ у Львівській області.
01.04.2025 ГУ ПФУ у Львівській області прийнято рішення № 172650010479, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Підставою прийняття пенсійним органом такого рішення, як слідує з його змісту, слугувало те, що документами не підтверджено факт проживання з моменту аварії, тобто з 26.04.1986 по 31.07.1986. До періоду проживання заявника у зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період навчання згідно з довідкою № 830 від 10.03.2025, оскільки відсутні підтвердження фактичного проживання за даний періоду вищевказаній зоні. З огляду на вказане, в рішенні відповідач констатував відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Законів України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993.
Позивач, не погоджуючись з рішенням про відмову в призначенні пенсії та вважаючи таке рішення протиправним, звернувся до суду з цим позовом.
ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Суд зауважує, що з огляду на предмет спору та зміст спірних правовідносин, ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивача права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). Згідно з Преамбулою, цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Водночас, Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Згідно з частиною першою статті 55 Закону № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993.
Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.
Тотожна правова позиція щодо умов визначення наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно з абзацом 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII висловлена Верховним Судом у постанові від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22 (адміністративне провадження № К/990/634/24).
Водночас, суд відхиляє як безпідставне та таке, що не ґрунтується на приписах чинного законодавства, твердження позивача про підтвердження факту проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993 наявністю у неї посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), з огляду на наступне.
Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 Розділу Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 22-1), документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:
документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").
Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням статті 55 Закону № 796-XII, для підтвердження права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку заявником надається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
На переконання суду, необхідність додаткового надання особою довідки про періоди проживання на території зони радіоактивного забруднення зумовлена наступним.
Так, Рівненською обласною державною адміністрацією видано позивачу довідку від 20.01.1996 Серія Б № 340011, згідно з яким позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).
Відповідно до статей 14, 20, 21, 22 і 65 Закону № 796-XII, Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 25.08.1992 № 501, якою затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (далі Порядок № 501).
Згідно з абзацом 2 пункту 5 Порядку № 501, Потерпілим від Чернобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.
З огляду на вказане, суд констатує, згідно з Порядком № 501, що діяв на момент видачі позивачу довідки від 20.01.1996 Серія Б № 340011, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3 видавалося:
1) особам, які постійно проживали на території зони безумовного (обов`язкового) відселення на день аварії;
2) особам, які постійно проживали на території зони гарантованого добровільного відселення на день аварії;
3) особам, які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років і відселені або самостійно переселилися з цієї території;
4) особам, які за станом на 1 січня 1993 р. прожили на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цієї території;
5) особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше двох років;
6) особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше трьох років.
Відтак, суд приходить до висновку про те, що наявності посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорії 3) недостатньо для констатації набуття такою особою права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, в т.ч. визначення конкретного розміру зниження пенсійного віку.
Тому, на переконання суду, Порядок № 22-1 і встановлює, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є не лише посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, а й документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
Також, суд звертає увагу на те, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов:
1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період;
2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.
Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 років.
Як стверджує позивач у позовній заяві, факт її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення: з моменту аварії на ЧАЕС 26.04.1986 по 10.06.1986 підтверджується довідкою Рокитнівської СШ № 1 про період навчання; «без дати» до 18.06.1990 підтверджується атестатом про середню освіту від 18.06.1990 Серія НОМЕР_2 , яким підтверджується факт закінчення Рокитнівської вечірньої середньої школи смт. Рокитне Рокитнівського району Рівненської області. Також стверджує, що факт її роботи в забрудненій зоні з 01.09.1990 підтверджується записами трудової книжки Серія НОМЕР_3 про роботу в Грабунській ЗОШ.
Так суд встановив, що згідно з наявною в матеріалах справи довідкою Рокитнівської селищної ради від 10.03.2025 № 10-05/25 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно була зареєстрована в смт. Рокитне Сарненського району Рівненської області з 22.06.1988 по 19.09.1988, з 23.07.1990 по 07.05.1996, територія якого відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
Згідно з довідкою Рокитнівського ліцею № 1 Рокитнівської селищної ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.09.1978 по 10.06.1986 навчалась в Рокитнівському загальноосвітньому закладі №1 І-ІІІ ступенів (Рокитнівська СШ №1).
Згідно з відомостями трудової книжки ОСОБА_1 Серія НОМЕР_3 , дата заповнення 05.09.1990, позивача з 01.09.1990 призначено на посаду вчителя 1-4 класів Грабунської ПШ (початкової школи), а з 01.09.2016 переведена в Березівський НВК «ЗНЗ І-ІІІ ступенів – ДНЗ» на посаду вчителя початкових класів філії № 1 с. Грабунь з 01.09.2016.
Записи трудової книжки щодо періодів та місця роботи ОСОБА_1 підтверджуються довідкою Березівського ліцею Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 20.03.2025 № 812.
Довідкою Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 14.03.2025 № 814 підтверджується, що ОСОБА_1 в період з 07.05.1996 по дату видачі довідки постійно зареєстрована та проживала в селі Грабунь Рокитнівського району Рівненської області.
Суд враховує, що смт. Рокитне та с. Грабунь Рокитнівського району Рівненської області відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, віднесені до зони гарантованого добровільного відселення.
Таким чином, зазначеними документами підтверджується, що позивач: в період з 26.04.1986 по 10.06.1986 (сукупно 1 місяць 15 днів) навчалась в смт. Рокитне Рокитнівського району Рівненської області, з 22.06.1988 по 19.09.1988 (сукупно 2 місяці 28 днів) проживала в смт. Рокитне Рокитнівського району Рівненської області, з 01.09.1990 по 06.05.1996 (сукупно 5 років 8 місяців 6 днів, з них 2 роки 4 місяці станом на 01.01.1993) працювала в с. Грабунь Рокитнівського району Рівненської області, з 07.05.1996 по 14.03.2025 (сукупно 28 років 10 місяців 8 днів) проживала в с. Грабунь Рокитнівського району Рівненської області.
Відтак, вказаними вище документами підтверджено право проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення загалом 34 роки 10 місяців 27 днів, з них 2 роки 8 місяців 13 днів станом на 01.01.1993.
Позивач стверджує, що доказом проживання її в зоні гарантованого добровільного відселення по 1990 рік є атестат про середню освіту від 18.06.1990 Серія НОМЕР_2 про закінчення Рокитнівської вечірньої середньої школи смт Рокитне Рокитнівського району Рівненської області.
Водночас суд наголошує, що вказаний атестат про середню освіту не містить чітких дат очного навчання ОСОБА_1 у цьому закладі. Більше того, довідки навчального закладу про чіткий період проживання позивачем надано не було.
Разом з тим суд враховує, що позивач з 01.09.1990 була 01.09.1990 призначена на посаду вчителя 1-4 класів Грабунської ПШ (початкової школи), що судом вже встановлено.
Відповідно до Закону УРСР «Про народну освіту» від 28 червня 1974 року № 2779-VIII, чинного станом на дату прийняття позивача на посаду вчителя 01.09.1990, до роботи в дитячих дошкільних і позашкільних закладах, у загальноосвітніх школах, професійно-технічних, середніх спеціальних і вищих навчальних закладах як учителі, вихователі, викладачі, майстри виробничого навчання та інші педагогічні працівники допускаються особи, що мають відповідну освіту і професійну підготовку (ч. 1 ст. 67).
За змістом статті 64 Закону № 2779-VIII підготовка педагогічних кадрів для навчально-виховних закладів здійснюється в університетах, інститутах та інших вищих навчальних закладах, а з окремих спеціальностей і в середніх спеціальних навчальних закладах.
Таким чином суд констатує, що зайняття позивачем посади вчителя 01.09.1990 допускалось виключно після закінчення підготовки педагогічного кадра у відповідному навчальному закладі.
Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону № 2779-VIII середня спеціальна освіта здійснюється в технікумах, училищах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до середніх спеціальних навчальних закладів. У середніх спеціальних навчальних закладах може проводитися денне, вечірнє і заочне навчання.
Однак, матеріали справи не містять будь-яких доказів здобуття позивачем відповідної освіти для зайняття з 01.09.1990 посади вчителя, що свідчить про наявність суперечностей у наданих ОСОБА_3 документах.
У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що наданий позивачем атестат про середню освіту від 18.06.1990 Серія НОМЕР_2 , який підтверджує закінчення ОСОБА_3 . Рокитнівської вечірньої середньої школи смт Рокитне Рокитнівського району Рівненської області, не може бути належним та допустимим доказом її безперервного календарного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення з 1986 до 31.08.1990 років.
З даного приводу суд зауважує, що за загальним правилом місце постійного проживання особи нерозривно пов`язане з місцем її постійного навчання або роботи.
Аналізуючи надані позивачем разом з заявою про призначення пенсії документи, суд констатує, що належно підтверджено період її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 протягом 2 роки 8 місяців 13 днів станом на 01.01.1993.
Таким чином, в ході розгляду справи суд встановив, що станом на 01.01.1993 позивач прожила на території зони гарантованого добровільного відселення менше трьох років, тому з урахуванням приписів статті 55 Закону № 796-XII вона не набула права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.
Відповідні мотиви були покладені ГУ ПФУ у Львівській області в основу рішення від 01.04.2025 № 172650010479 про відмову у призначенні пенсії (на підставі статті 55 Закону 796-ХІІ), у зв`язку з чим таке рішення є обґрунтованим та правомірними.
Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності його дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини спростовують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому в задоволенні позовної заяви слід відмовити повністю.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Підстави для вирішення судом питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до статті 139 КАС України відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 14 квітня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) 

Суддя       Ольга ПОЛІЩУК