ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2536/26 Справа № 265/1916/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Макарова М.О., 
за участю секретаря судового засідання — Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Матвійчук Наталія Євгеніївна, на ухвалу Новокодацького районного суду м.Дніпра від 19 листопада 2025 року у складі судді Басової Н.В. у цивільній справі № 265/1916/20 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи — ОСОБА_2 , заступник начальника Лівобережного ВДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мануїлова Н.В., про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, по справі № 265/1916/20 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, - 

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 подав через суд заяву, визначивши заінтересованими особами ОСОБА_2 , заступника начальника Лівобережного ВДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мануїлова Н.В., про визнання судового наказу від 08 квітня 2020 року, як виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, виданому Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області по справі № 265/1916/20 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На виконання цього документу 11 червня 2020 року Лівобережним ВДВС у м. Маріуполі Донецької області відкрито виконавче провадження №62300429 та листом від 24 жовтня 2025 року виконавчою службою заявнику надано копію постанови про відкриття виконавчого провадження, однак, у зв`язку із триваючою широкомасштабною військовою агресією російської федерації та повною окупацією м. Маріуполь Донецької області, судовий наказ у цій справі було втрачено на цій території. Станом на 24 жовтня 2025 року відсутні підтвердження, що виконавець звертався до суду за дублікатом судового наказу за для відновлення виконавчого провадження, при цьому заявником встановлено, що 16 квітня 2024 року виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку із відсутністю майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, а матеріальна технічна база ВДВС, виконавчі провадження, що перебували на 23 лютого 2022 року за фактичною адресою у м. Маріуполі Донецької області є знищеними внаслідок збройної військової агресії російської федерації проти України. Разом з цим 20 жовтня 2025 року постановою виконавця Лівобережного ВДВС скасована постанова від 16 квітня 2024 року, оскільки відсутні відомості про погашення боржником ОСОБА_1 заборгованості по аліментам або погашення боргу по дату повноліття дитини. Це стало підставою і винесення постанов про накладення арешту на майно боржника, витрат виконавчого провадження, штрафів, що загалом становить 296 948 грн. Заявник наголошує, що виконавче провадження №62300429 належним чином не відновлювалось, стягувач не зверталася до суду за видачею дублікату втраченого судового наказу, будь-якого інтересу до відновлення втраченого виконавчого провадження не проявляє, що, на думку заявника, свідчить про відсутність до нього претензій з боку стягувача, тому за спливом строків, встановлених для пред`явлення виконавчого документу до виконання, на підставі положень ст. 432 ЦПК України, вважає судовий наказ у справі № 265/1916/20 таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Новокодацького районного суду м.Дніпра від 19 листопада 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , заступник начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мануїлова Н.В., про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню — відмовлено за відсутності правових підстав для такого визнання, враховуючи відсутність відомостей про фактичне виконання боржником виконавчого документу (а.с. 55-58).
Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника — Матвійчук Н.Є. подав у листопаді 2025 року в системі “Електронний суд” апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та вимоги заяви задовольнити, обґрунтовуючи це тим, що відновлення втраченого виконавчого провадження у зв`язку із повномасштабним вторгненням росії на територію України, зокрема, до м. Маріуполя Донецької області, який є окупованим, не відбулось, стягувач не вживала заходів щодо відновлення стягнення за судовим наказом, а, відтак, на думку скаржника, не має претензій до боржника ОСОБА_1 . За наведеними у скарзі висновками Верховного Суду наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є неправомірним втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Скаржник наголошує, що перелік підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, передбачені ст. 432 ЦПК України, не є вичерпаним та передбачає інші підстави для прийняття рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права. Скаржник вважає, що такою підставою є воєнна збройна агресія росії проти України з тимчасовою окупацією м. Маріуполя, яка триває і досі. Втрата на тимчасово окупованій території виконавчого документу та усіх матеріалів виконавчого провадження, на думку скаржника, породжує необхідність у відновленні такого провадження з отриманням дублікату виконавчого документу, чого виконавцем здійснено не було, тоді як винесення в рамках цього виконавчого провадження постанови про арешт майна боржника відбулось вже у 2024 році. Вважає, що є усі правові підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню (а.с. 64-67).
У лютому 2026 року ОСОБА_1 через свого представника подав додаткові письмові пояснення, де зазначив, що у відповідності до Розділу ХV Інструкції з організації примусового виконання рішень державний виконавець не має прав вчиняти заходи примусового виконання за виконавчим документом, який втрачений на тимчасово окупованій території, дублікат якого не отримано і виконавче провадження за яким не відновлено. Скаржник вважає, що таке підтверджується тим, що ухвалою Новокодацького районного суду м. Дніпра від 16 грудня 2025 року видано дублікат судового наказу, виданого 08 квітня 2020 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області по цивільній справі №265/1916/20 за заявою Лівобережного ВДВС м. Маріуполя Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Видача дублікату судового наказу, на думку скаржника, є додатковою підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню (а.с.101,102).
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалися та відзиву на апеляційну скаргу не подавали, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції — залишити без змін, з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав, передбачених ст. 432 ЦПК України, для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.
Колегія суддів повністю погоджується з такими встановленими обставинами справи та висновками суду першої інстанції.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 08 квітня 2020 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області винесено судовий наказ № 265/1916/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
11 червня 2020 року Лівобережним ВДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження № 62300429 за судовим наказом № 265/1916/20, виданим 08 квітня 2020 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області (а.с. 18-29).
У відповіді Лівобережного ВДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24 жовтня 2025 року № 22.17-15/1310 зазначено, що згідно даних АСВП на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 62300429 від 11 червня 2020 року з примусового виконання судового наказу № 265/1916/20, виданого 08 квітня 2020 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області. Триває примусове виконання виконавчого документу задля забезпечення процесуальних гарантій стягувача, повного фактичного виконання рішення. У зв`язку із триваючою широкомасштабною військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», подальших Указів щодо продовження дії воєнного стану, зокрема Указу Президента України від 20 жовтня 2025 року № 793/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» в Україні триває воєнний стан, із включенням Маріупольського району Донецької області відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28 лютого 2025 року до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, через тимчасову окупацію міста Маріуполя в тому числі і будівлі Відділу, руйнування цієї будівлі та знищення майна, відсутності безперешкодного доступу на зазначену територію, звідки неможливо вивезти первинні документи або вивезення пов`язане з ризиком для життя та здоров`я працівників було втрачено документи виконавчого провадження в тому числі й судовий наказ. Станом на 24 жовтня 2025 року виконавець не звертався до суду задля отримання дублікату судового наказу (а.с. 10-11).
Колегія суддів наголошує, що визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (ст. 432 ЦПК) — це процесуальний механізм, який застосовується судом, якщо обов`язок боржника припинився (матеріальні підстави) або документ видано помилково (процесуальні підстави). Судова практика свідчить, що основними підставами є сплата боргу, скасування рішення суду, пред`явлення листа після строку, або відсутність у боржника зобов`язань перед стягувачем. 
Встановлено дві групи підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню: матеріально-правові та процесуально-правові.
До процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: 1) видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); 2) коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; 3) видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; 4) помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; 5) видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; 6) пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. 
Верховний Суд у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 750/9956/17 вказав, що законодавець не дав чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у частині четвертій статті 369 ЦПК України, на яку посилались заявники у даній справі. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний. 
Колегія суддів наголошує, що доводи скаржника про відсутність дублікату виконавчого документу та відновлення виконавчого документу, що не порушувались виконавцем чи стягувачем, що є підставою для визнання такого виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
Крім того скаржник до своїх додаткових пояснень додав копію ухвали Новокодацького районного суду м. Дніпра від 16 грудня 2025 року, якою за заявою Лівобережного ВДВС м. Маріуполя видано дублікат судового наказу та де встановлено, що цей судовий наказ не виконано.
Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Колегія суддів відзначає, що скаржник не довів ані суду першої інстанції, ані при розгляді його апеляційної скарги того, що стали відсутні матеріально-правові підстави у виконанні такого судового наказу, яким з ОСОБА_1 стягнуто аліментів на утримання його дитини, як і не надано доказів фактичного виконання ним судового наказу, хоча б і без порушення стягувачем за цим наказом питання поновлення виконавчого провадження, враховуючи також, що судовий наказ є дійсним до пред`явлення строком до повноліття дитини.
Відтак, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відмову у задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, що скаржником не спростовано жодним доказом. Доводи скаржника не містять будь-яких посилань на докази, що такий виконавчий документ не може бути пред`явлений стягувачем у будь-який час до повноліття дитини.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом вірно визначено характер спірних правовідносин та у повній мірі з`ясовані фактичні обставини справи, що є підставою для залишення ухвали суду першої інстанції від 19 листопада 2025 року без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи, що призвело до постановлення помилкової ухвали, не знайшли свого підтвердження.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без порушень норм як матеріального, так і процесуального права, тому вона підлягає залишенню без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Матвійчук Наталія Євгеніївна — залишити без задоволення.
Ухвалу Новокодацького районного суду м.Дніпра від 19 листопада 2025 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “03” березня 2026 року.
Повний текст постанови складено “11” березня 2026 року.

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:          М.Ю.Петешенкова

М.О.Макаров