Справа № 365/58/26 
Номер провадження: 2/365/257/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

15 квітня 2026 року селище Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Кучерявої Л.М.
за участі секретаря судового засідання Воєводи І.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЙКВІТАС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
У січні 2026 року уповноважений представник позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЙКВІТАС» (далі – ТОВ «ФК «АЙКВІТАС») – адвокат Пушкарьов О.О., через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 162730,86 гривень, з яких: 78363,76 гривень – прострочена заборгованість по кредиту; 24967,10 гривень – прострочена заборгованість по процентам; 59400,00 гривень – прострочена заборгованість по комісії, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 гривень. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.11.2020 між ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» та ОСОБА_1 була підписана Заява-пропозиція № СІК-131120/017-00, на підставі якої остання прийняла пропозицію укласти кредитний договір та приєдналася до «Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «КБ «АКОРДБАНК», які разом із Заявою-пропозицією та Умовами споживчого кредитування складають договір про надання споживчого кредиту. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 90000,00 гривень. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, лише частково здійснив платежі в сумі 11636,24 в рахунок погашення тіла кредиту, в сумі 21819,84 гривень в рахунок погашення процентів та в сумі 17550,00 гривень в рахунок погашення щомісячної комісії. Станом на 27.11.2025 заборгованість відповідача в загальному розмірі становить 162730,86 гривень. 
27 листопада 2025 року між ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» та ТОВ «ФК «АЙКВІТАС» був укладений Договір про відступлення права вимоги № 27112025/01. Відповідно до Реєстру прав вимоги від 27.11.2025, що є Додатком 3 1 до Договору про відступлення права вимоги № 27112025/01 від 27.11.2025, ТОВ «ФК «АЙКВІТАС» набуло права грошової вимоги до відповідача в загальній сумі 162730,86 гривень. 28 листопада 2025 року ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» листом направив на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором.
Щодо законності нарахування та стягнення щомісячної комісії зазначає, що відповідно до п. 2.5 Заяви-пропозиції № СІК-131120/017-00 від 13.11.2020 розмір щомісячної комісії становить 1,50%. Графіком платежів визначено, що щомісячна комісія сплачується за розрахунково-касове обслуговування. Відповідач підписала Заяву-пропозицію № СІК-131120/017-00 від 13.11.2020, а отже ознайомилася з її змістом та погодилася з умовою щодо сплати комісії без будь-яких застережень. Відповідач також не заперечувала факт надання послуг з розрахунково-касового обслуговування, зокрема здійснення банком розрахункових операцій. Детальний перелік і порядок надання послуг із розрахунково-касового обслуговування фактично викладається у правилах банківського обслуговування відповідного банку. Вважає, що умови договору щодо встановлення щомісячної комісії є обґрунтованими і не суперечать нормам Закону України «Про споживче кредитування» і такий закон прямо передбачає можливість одночасного встановлення як процентів за користування кредитом, так і комісії, в тому числі комісії за розрахунково-касове обслуговування.
Щодо витрат на правничу допомогу зазначає, що ТОВ «ФК «АЙКВІТАС» понесло витрати пов`язані із наданням правничої допомоги у розмірі 20000,00 гривень, вони підтверджуються договором про надання правової допомоги, детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та актом прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги, та такі витрати є обґрунтованими.  Суддя Згурівського районного суду Київської області Кучерява Л.М. своєю ухвалою від 09.02.2026 року відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановила сторонам відповідні строки для подання заяв по суті справи та призначила справу до розгляду.
У відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.
Разом з тим, як зазначено у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 905/2382/17 відсутність відзиву на позов не є визнанням позовних вимог та не означає доведеність позовних вимог. 
Будь-яких письмових заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити її правову позицію щодо предмета спору.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, у позовній заяві просив розгляд справи проводити у відсутність представника позивача.
В судове засідання відповідач ОСОБА_1 повторно не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася за адресою зареєстрованого місця проживання та шляхом публікації оголошення про виклик в суд на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи, заяви про розгляд справи у її відсутність та відзиву на позовну заяву до суду не направляла. 
За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
За змістом статей 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.
Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
З досліджених письмових доказів по справі судом встановлено, що 12.11.2020 відповідач ОСОБА_1 заповнила Заяву-Анкету на отримання споживчого кредиту в ПАТ «КБ «АКОРДБАНК». 13 листопада 2020 року між ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» (первісний кредитор) ОСОБА_1 була підписана Заява-Пропозиція № СІК-131120/017-00, на підставі якої, остання прийняла пропозицію укласти кредитний договір та приєдналася до «Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «АКОРДБАНК», що оприлюднені на офіційному сайті банку www.accordbank.com.ua, які разом із Заявою-Пропозицією та Умовами споживчого кредитування складають договір про надання споживчого кредиту.
Відповідно до п. 2.2. Заяви-Пропозиції сума споживчого кредиту становить 90000,00 гривень на загальні споживчі цілі. Відповідно до п. 2.3. Заяви-Пропозиції строк Споживчого кредиту становить 60 місяців. Відповідно до п. 2.4. Заяви-Пропозиції розмір Процентної ставки становить 18,99% річних. Відповідно до п. 2.5. Заяви-Пропозиції розмір Щомісячної комісії становить 1,50%. Метою отримання Споживчого кредиту у відповідності до п. 2.8. Заяви-Пропозиції є нецільовий кредит на власні потреби, не пов`язані із здійсненням підприємницької діяльності. Відповідно до п. 2.9. Заяви-Пропозиції кредит надається шляхом перерахування кредитних коштів за реквізитами згідно з п. 2.10. Заяви-Пропозиції.
Графіком платежів/розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної річної процентної ставки, що є Додатком № 1 до Заяви-Пропозиції № СІК-131120/017-00 від 13.11.2020, встановлено щомісячну сплату банку за додаткові та супутні послуги – розрахунково-касове обслуговування 1350,00 гривень та визначено загальну вартість кредиту в розмірі 220190,24 гривень, з яких: 90000,00 гривень – погашення суми кредиту; 49190,24 гривень – проценти за користування кредитом; 81000,00 гривень – комісія за розрахунково-касове обслуговування.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі 90000,00 гривень, що підтверджується меморіальними ордерами № 45096849 від 13.11.2020 та № 45096848 13.11.2020.
Відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання. Із Розрахунку суми загальної заборгованості за кредитним договором № СІК-131120/017-00 від 13.11.2020 станом на 27.11.2025 вбачається, що відповідач частково виконала свої зобов`язання за кредитним договором та здійснила платежі в сумі 11636,24 гривень в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту, в сумі 21819,84 гривень в рахунок погашення процентів та в сумі 17550,00 гривень в рахунок погашення щомісячної комісії. Станом на 27.11.2025 заборгованість відповідача становить 162730,86 гривень, з яких: 78363,76 гривень – прострочена заборгованість по кредиту; 24967,10 гривень – прострочена заборгованість по процентам; 59400,00 гривень – прострочена заборгованість по комісії.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.
Тобто, відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).
Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
27 листопада 2025 року між ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» та ТОВ «ФК «АЙКВІТАС» був укладений Договір про відступлення права вимоги № 27112025/01, за умовами якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор набуває права вимоги до позичальників первісного кредитора, визначених в Реєстрі прав вимоги.
Відповідно до Реєстру прав вимоги від 27.11.2025 що є Додатком № 1 до Договору про відступлення права вимоги № 27112025/01 від 27.11.2025, ТОВ «ФК «АЙКВІТАС» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № № СІК-131120/017-00 від 13.11.2020 в сумі 162730,86 гривень, з яких: 78363,76 гривень – прострочена заборгованість по кредиту; 24967,10 гривень – прострочена заборгованість по процентам; 59400,00 гривень – прострочена заборгованість по комісії.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що шляхом підписання Заяви-Пропозиції № СІК-131120/017-00 від 13.11.2020 між ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір. Позивач умови кредитного договору виконав належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснювала, що призвело до виникнення кредитної заборгованості. Право вимоги до  ОСОБА_1 у позивача ТОВ «ФК «АЙКВІТАС» за кредитним договором № СІК-131120/017-00 від 13.11.2020 виникло на підставі Договору про відступлення права вимоги № 27112025/01 від 27.11.2025. Відповідач  ОСОБА_1 своїх заперечень щодо позовних вимог, а також належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, не надала.
Матеріали справи не містять доказів повного виконання умов кредитного договору в частині сплати основного боргу та відсотків, тому суд приходить до висновку, що в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками позов підлягає до задоволення.
Щодо стягнення простроченої комісії за розрахунково-касове обслуговування за кредитним договором № СІК-131120/017-00 від 13.11.2020 суд зазначає наступне.
Умовами кредитного договору визначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 1,50% від суми кредиту та процентну ставку за користування кредитом.
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 27.11.2025, становить 162730,86 гривень, з яких: 78363,76 гривень – прострочена заборгованість по кредиту; 24967,10 гривень – прострочена заборгованість по процентам; 59400,00 гривень – прострочена заборгованість по комісії. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зазначено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).
Наведені висновки підтримані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), а саме зазначено, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин положення кредитного договору № СІК-131120/017-00 від 13.11.2020 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Враховуючи викладене, суд вважає, що позов в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за комісією в сумі 59400,00 гривень за кредитним договором № СІК-131120/017-00 від 13.11.2020 задоволенню не підлягає.
Із розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач ОСОБА_1 здійснила часткову оплату в рахунок погашення щомісячної комісії в сумі 17550,00 гривень за кредитним договором № СІК-131120/017-00 від 13.11.2020, яку суд вважає за необхідне зарахувати як погашення заборгованості по тілу кредиту. Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором по тілу кредиту, що підлягає стягненню, буде становити 60813,76 гривень (78363,76 грн – 17550,00 грн = 60813,76 грн).
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «АЙКВІТАС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 гривень. На підтвердження витрат на професійну правову допомогу у розмірі 20000,00 гривень позивачем до позовної заяви додано: Договір про надання правничої допомоги № 01-01-26/ПД від 01.01.2026; Акт прийому-передачі наданих послуг віл 26.01.2026 до Договору про надання правничої допомоги № 01-01-26/ПД від 01.01.2026; Детальний опис робіт (наданих послуг)на виконання умов до Договору про надання правничої допомоги № 01-01-26/ПД від 01.01.2026.
Суд враховує постанови Верховного Суду від 13.03.2025 по справі № 275/150/22 та від 22.10.2025 у справі № 761/415/24 згідно з якими, суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог співмірності витрат зі складністю справи, обсягом і часом виконання робіт.
Відповідач ОСОБА_1 клопотання із обґрунтуванням недотримання вимог співмірності витрат зі складністю справи, обсягом і часом виконання робіт до суду не подала, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, які, з урахуванням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню.
Загальна сума, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 складає 85780,86 гривень, що становить 53% від заявлених позовних вимог. Тому, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «АЙКВІТАС» підлягають стягненню судовий збір у розмірі 1411,07 гривень та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10600,00 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 11, 203, 207, 509, 513-517, 519, 526, 599, 615, 626-629, 638, 1046, 1048, 1049, 1078 ЦК України, ст. 4, 5, 12, 13, 77-79, 81, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 274, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЙКВІТАС» заборгованість за кредитним договором № СІК-131120/017-00 від 13.11.2020 в загальному розмірі 85780 (вісімдесят п`ять тисяч сімсот вісімдесят) гривень 86 копійок, з яких: 60813 (шістдесят тисяч вісімсот тринадцять) гривень 76 копійок – прострочена заборгованість по кредиту; 24967 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот шістдесят сім) гривень 10 копійок – прострочена заборгованість по процентам.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЙКВІТАС» судовий збір у розмірі 1411 (одна тисяча чотириста одинадцять) гривень 07 копійок та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10600 (десять тисяч шістсот) гривень 00 копійок.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Згурівським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЙКВІТАС», юридична адреса: вулиця Сверстюка Євгена, будинок 13, офіс 409/1, місто Київ, 02002; код в ЄДРПОУ 43884125.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий суддя Л.М. Кучерява