К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року місто Київ

справа № 759/9781/25
апеляційне провадження № 22-ц/824/1844/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Шкоріної О.І.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Шум Л.М., у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :
У травні 2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому позивач просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що є власниками кв. АДРЕСА_1 :
- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 5 223,75 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 757,44 грн., три проценти річних у розмірі 182,47 грн.;
- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 1 370,52 грн.;
- інфляційну складову боргу у розмірі 198,73 грн., три проценти річних у розмірі 47,87 грн.; 
- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 22 595,31 грн.;
- інфляційну складову боргу у розмірі 3 276,32 грн., три проценти річних у розмірі 789,29 грн.;
- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 16 441,00 грн.;
- інфляційну складову боргу у розмірі 2 383,94 грн., три проценти річних у розмірі 574,31 грн.;
- заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 32 491,78 грн.;
- інфляційну складову боргу у розмірі 3 693,67 грн. три проценти річних у розмірі 873,96 грн., пеня у розмірі 491,06 грн.;
- заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 43 718,23 грн.;
- інфляційну складову боргу у розмірі 4 339,85 грн., три проценти річних у розмірі 950,17 грн., пеня у розмірі 645,78 грн.;
- заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 357,57 грн.;
- заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 712,80 грн.
- заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 130,55 грн.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що КП «Київтеплоенерго» з 01.05.2018 року до 31.10.2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постання гарячої води; з 01.11.2021 року, у зв`язку зі зміною законодавства, є виконавцем постачання теплової енергії та постачання гарячої води.
Будинок за адресою: АДРЕСА_2 , в цілому під'єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Як наслідок, квартира за зазначеною адресою під'єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, відповідачі є споживачами послуг, які надаються позивачем.
Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, між позивачем та відповідачем підтверджується діями сторін, а саме: позивач щомісячно надає відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надсилає платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідачі споживають надані послуги та зобов`язані оплатити їх вартість.
Проте, відповідачі у порушення вимог законодавства у сфері комунальних послуг, своєчасно не сплачували за спожиті послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість.
Крім того, позивач вказував, що він на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року, укладеного з ПАТ «Київенерго» набув право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення у розмірі 5 223,75 грн. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1 370,52 грн.
Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів наявну заборгованість.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, КП «Київтеплоенерго» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що висновок суду про не визначення позивачем правового статусу квартири та її власників/співвласників, що унеможливлює вирішення судом питання про стягнення заборгованості саме з відповідачів є безпідставним, оскільки позивач надав до суду усі документи, які стосуються предмету позову, які були наявні і отримані відповідно до норм діючого законодавства за час надання послуг позивачем, оскільки відповідачі є власниками квартири.
Вказує, що наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості є належними та доводять заявлений розмір до стягнення, а тому висновки суду про недоведеність суми заборгованості є безпідставними та свідчать про ненадання судом належної правової оцінки наявним у справі доказам.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Бублик А.В. просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу - без змін. Зазначає, що обов`язок по оплаті за надані послуги по централізованому опаленню та гарячому водопостачанню повинні нести також ще четверо повнолітніх дієздатних зареєстрованих осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , тому позивачем не визначено всіх належних відповідачів у даній справі. Крім того зазначає, що позивачем не доведено належними доказами розмір існуючої заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 . Повідомляє, що ОСОБА_2 вже частково сплатив заборгованість за надані послуги по централізованому опаленню та по постачання гарячої води, що опубліковується за квартирою АДРЕСА_1 . Але при цьому, ОСОБА_2 категорично заперечує щодо вимоги апелянта про стягнення інфляційних складових боргу, трьох процентів річних та судових витрат. Зауважує, що до позивача направлено заяву про реструктуризацію заборгованості, що залишилася з боку апелянта без уваги.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - Бублик А.В. , та третя особа ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Представник КП «Київтеплоенерго» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи, представник був повідомлений належно, надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.
Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позов є необґрунтованим, оскільки позивач взагалі не визначив правового статусу квартири та її власників/співвласників, що унеможливлює вирішення судом питання про стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води саме з відповідачами, як власниками вказаного майна.Також, суд вважав, що позивачем не доведені суми заборгованості за увесь період, що зазначений в довідках про розмір заборгованості. Сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є доказом наявності заборгованості.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не грунтується на нормах матеріального та процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1 з 09.06.1997 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 з 09.06.1998 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
На підставі договору №602-18 від 11.10.2018 про відступлення права вимоги (цесії) ПАТ «Київенерго» передало право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отримані ПАТ «Київенерго» за період з 01.08.2018 року до дати укладання цього договору - Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».
Відповідно до Витягу (Додатку № 1 до договору відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 до позивача перейшло право вимоги за квартирою АДРЕСА_1 у розмірі 5 223,75 грн. - заборгованість за послуги з центрального опалення, 1 370,52 грн. - заборгованість за послуги з центрального постачання гарячої води.
Надання послуг відповідачам здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, який був опублікований 31.07.2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 року (4511).
Відповідно до п. 45 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загального боргу.
Встановлено, що з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».
Позивачем підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085).
Згідно з розрахунком за адресою: АДРЕСА_2 , обліковується заборгованість за:
послуги з централізованого опалення у розмірі 5 223,75 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 757,44 грн., три проценти річних у розмірі 182,47 грн.; 
спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 1 370,52 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 198,73 грн., три проценти річних у розмірі 47,87 грн.; 
спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 22 595,31 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 3 276,32 грн., три проценти річних у розмірі 789,29 грн.;
спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 16 441,00 грн.; інфляційна складова боргу у розмірі 2 383,94 грн., три проценти річних у розмірі 574,31 грн.;
спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 32 491,78 грн.; інфляційна складова боргу у розмірі 3 693,67 грн. три проценти річних у розмірі 873,96 грн., пеня у розмірі 491,06 грн.;
спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 43 718,23 грн.; інфляційна складова боргу у розмірі 4 339,85 грн., три проценти річних у розмірі 950,17 грн., пеня у розмірі 645,78 грн.;
абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 357,57 грн.;
абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 712,80 грн.
обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 130,55 грн.
Як вбачається з розрахунків заборгованості відповідачі частково здійснювали оплату за надані послуги.
Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (в редакції Закону, чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення (частина п`ята статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» були визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.
Згідно із статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Згідно частини першої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Аналогічні положення містить уведений в дію 01 травня 2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, згідно частини першої статті 9 якого споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно пункту 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Пунктом 30 Правил передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.
Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
При розгляді такої категорії спорів слід враховувати правовий висновок, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року Верховного Суду України при розгляді справи № 6-2951цс15, предметом якої був спір про стягнення боргу за надані комунальні послуги, відповідно до якого, хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що відносини між учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, де Велика Палата погодилася з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги та не знайшла підстав для відступу від висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року при розгляді справи № 6-2951цс15 (пункти 19-20).
Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 щодо обов`язковості сплати комунальних послуг незалежно від наявності договору.
Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися. При цьому, наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги та обґрунтованість їх розміру.
Наявність відносин між сторонами, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Так, судом встановлено, що позивач належно виконував свої зобов`язання, зокрема, щодо надання житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 .
За відомостями з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, за адресою АДРЕСА_2 , зареєстровані, зокрема: з 09 червня 1997 року ОСОБА_1 ; з 09 червня 1998 року ОСОБА_2 , а тому вони вважаються споживачам комунальних послуг, які надаються за місцем їх реєстрації та мають нести обов`язок з їх сплати.
Разом з тим, відповідачами не заперечується факт їх реєстрації за вказаною адресою.
Належних доказів того, що у зазначений період послуги, що надавав позивач, відповідачами не споживались, надано не було.
Враховуючи викладене, встановивши, що відповідачі зареєстровані у квартирі за адресою АДРЕСА_2 у спірний період, колегія суддів вважає, що відповідачі є споживачами послуг, які надавалися позивачем у зазначеній квартирі.
Оскільки правовідносини, які складися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями у силу вимог статті 509 ЦК України, тому позивач має право на отримання заборгованості із урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.
У справі, що переглядається, позивач довів належними та допустимими доказами факт надання відповідачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, тобто виконання належним чином обов`язків та неналежне виконання відповідачами зобов`язань що оплати за отримані послуги.
Оскільки предметом спору у даній справі є заборгованість за житлово-комунальні послуги, на позивача покладено обов'язок доведення розміру заборгованості, а на відповідача покладається обов'язок спростування наявності заборгованості. 
Відтак, подання позивачем розрахунку заборгованості, з метою доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, є його процесуальними обов`язком, тоді як процесуальним обов`язком відповідача з метою спростування наявності заборгованості, є подання контррозрахунку.
Під час розгляду справи апеляційним судом, встановлено, що відповідачі частково погасили заборгованість за житлово-комунальні послуги.
Згідно відповіді КП «Київтеплоенерго» від 19 січня 2026 року на запит адвоката Бублика А.В., за о/р НОМЕР_1 обліковується заборгованість за спожиті комунальні послуги у загальній сумі 30 260,45 грн., яка складається з наступних складових (з урахуванням здійснених споживачем оплат), а саме: за період надання послуг КП «Київтеплоенерго»: за послугу з централізованого постачання гарячої води (ГВП) та постачання гарячої води (ГВ) у загальній сумі 8 050,87 грн.; штрафні санкції - 19 652,55 грн.; за період послуг АТ «К.Енерго» (до 01.05.2018): за послугу з постачання гарячої води у розмірі 1 370,52 грн., штрафна санкції - 1 186,51 грн.
Враховуючи, що відповідачі частково сплатили заборгованість, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості у заявленому позивачем розмірі, однак підстави для стягнення заборгованість за спожиті комунальні послуги у загальній сумі 30 260,45 грн. наявні.
Згідно з ч. 1 ст 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Відповідно до ч. 3 вказаної статті солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.
Також слід зазначити, що згідно з ч. 4 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.
Тобто виконавши солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, відповідачі мають право вимагати від інших споживачів послуг їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач за подачу позову та апеляційної скарги сплатив судовий збір у загальному розмірі 7 570 грн., позов та апеляційну скаргу задоволено частково, тому із відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційну розміру задоволених вимог у розмірі по 794,85 грн. з кожного.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задовольнити частко.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті комунальні послуги у загальній сумі 30 260,45 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» витрати по сплаті судового збору у розмірі по 794,85 грн. з кожного.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2026 року.

Головуючий: 

Судді: