Справа № 683/4044/25
2-о/683/30/2026 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року  м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої судді Кутасевич О.Г.
за участі секретаря судового засідання Братенка В.В.,
заявниці ОСОБА_1 , 
її представника адвоката Григорука С.В., 
заінтересованої особи ОСОБА_2 , 
представника Міністерства оборони України Балтака Д.О.

розглянувши в порядку окремого провадження в судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинові цивільну справу №683/4044/2025 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні військовослужбовця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, Головне управління Пенсійного фонду України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, 

в с т а н о в и в:

У грудні 2025 року адвокат Григорук С.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення її перебування на утриманні військовослужбовця ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , заінтересовані особи: Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, Пенсійний фонд України, ОСОБА_2 . 
В обґрунтування заяви вказував, що ОСОБА_1 є бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , опікуном якого вона була на підставі рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради №11 від 13 січня 2011 року, та виховувала його з чотиримісячного віку, що підтверджується рішенням Старокостянтинівського районного суду від 02 липня 2025 року. Після повноліття ОСОБА_3 проживав разом із ОСОБА_1 , вів із нею спільне господарство та після виходу заявниці на пенсію у 2003 році фактично утримував її та надавав їй фінансову допомогу.
У 2023 році ОСОБА_3 був мобілізований та ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув, захищаючи територіальну цілісність та державний суверенітет України. 
Ураховуючи викладене, з метою отримання пенсії у разі втрати годувальника на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також одноразової допомоги при загибелі військовослужбовця, просила установити факт її перебування на утримання ОСОБА_3 .
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 31 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розглянути справу за правилами окремого провадження. 
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 16 лютого 2026 року замінено заінтересовану сторону Пенсійний фонд України на Головне управління Пенсійного фонду України. 
Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області подала заяву про розгляд справи у відсутності її представника. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління Пенсійного фонду України, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи до суду свого представника не направили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли.
Головне управління Пенсійного фонду України у своїх письмових поясненнях при вирішенні заяви ОСОБА_1 просили урахувати, що відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» право на отримання пенсії у разі втрати годувальника мають право непрацездатні члени сім`ї загиблих, померлих, або таких, що пропали безвісті військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Непрацездатними членами сім`ї відповідно до Закону вважаються, зокрема, дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати. Статтею 31 Закону передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів для існування.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 просили заяву задовольнити. Зазначали, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_3 , оскільки розмір її пенсії не задовольняв базових її потреб на оплату комунальних послуг, харчування та лікування. Після його мобілізації він систематично надсилав кошти своєму брату ОСОБА_2 , який у свою чергу передавав їх заявниці. Представник ОСОБА_1 уважав, що суд при встановленні факту перебуванні на утриманні не вирішує питання про наявність у заявниці законних підстав для отримання пенсії та одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, а має лише встановити чи дійсно вона перебувала на його утриманні та чи була така допомога основним її джерелом до існування.
Заінтересована особа ОСОБА_2 пояснив, що є братом загиблого ОСОБА_3 та онуком ОСОБА_1 . Стверджував, що брат постійно проживав із бабусею, вів із нею спільне господарство, а після призову до лав ЗСУ систематично переказував йому кошти, які він за вказівкою брата, передавав бабусі. 
Представник Міністерства оборони України Балтак Д.О. проти задоволення заяви заперечував, оскільки уважав, що встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 не матиме юридичних наслідків у вигляді отримання пенсії у разі втрати годувальника та одноразової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, оскільки право на такі виплати мають лише утриманці – дід чи баба, у разі відсутності у них інших осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.
Заслухавши учасників справи суд дійшов висновку про таке. 
Судом встановлено, що рішенням Старокостянтинівського районного суду від 07 грудня 2010 року позбавлено батьківських прав ОСОБА_5 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №537 від 30 грудня 2010 року надано ОСОБА_3 статус дитини, позбавленої батьківського піклування.
Згідно рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради №11 від 13 січня 2011 року ОСОБА_1 призначено піклувальником над неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_1 проживала за адресою АДРЕСА_1 разом з онуками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 
Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 02 липня 2025 року встановлено факт перебування на утриманні ОСОБА_1 з чотирьохмісячного віку та до повноліття ОСОБА_3 , 1994 року народження. 
У 2023 році ОСОБА_3 був мобілізований до лав ЗСУ та відповідно до сповіщення сім`ї №1/62 від 03 січня 2025 року ОСОБА_1 повідомлено, що її онук ОСОБА_3 вірний військовій присязі, захищаючи територіальну цілісність та державний суверенітет України загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в Харківській області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 28 грудня 2024 року Старокостянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Хмельницького району Хмельницької області серії НОМЕР_1 .
Згідно інформації ІНФОРМАЦІЯ_4 від 06 березня 2026 року відомості щодо складання військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 особистого розпорядження відсутні.
Відповідно до листа Старокостянтинівського відділу ДРАЦС у Хмельницькому районі Хмельницької області від 24 лютого 2026 року в архіві відсутні актові записи про шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені та народження дітей, батьком яких є ОСОБА_3 , 1994 року народження.
Тобто інші родичі, окрім бабусі ОСОБА_1 та брата ОСОБА_2 у ОСОБА_3 були відсутні.
Відповідно до довідки комунального підприємства комбінат комунальних підприємств Старокостянтинівської міської ради від 08 січня 2025 року ОСОБА_1 04 січня 2025 року поховала на кладовищі в м. Старокостянтинів свого загиблого онука-воїна ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження-це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, перебування фізичної особи на утриманні.
Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
. Відповідно до ст.16-1 зазначеного Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ( в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_3 ) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. 
За наявності особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, на користь яких складено таке особисте розпорядження, у розмірі частки, визначеної в такому розпорядженні у відсотках.
Незалежно від змісту особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження.
У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 4 цієї статті, у рівних частках.
За статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
У частині першій статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). 
Згідно з ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Згідно з ч.4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» непрацездатними членами сім`ї (загиблого) вважаються, зокрема, діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків (пункт а); дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати (пункт г).
Отже, за змістом цієї норми, діду та бабі право на пенсію (а відтак, і право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця згідно ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») надається лише у випадку, якщо у них немає інших осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.
Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше.
За змістом ст.ст. 202, 203 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, а також брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.
Звертаючись із заявою до суду ОСОБА_1 просила встановити факт її перебування на утриманні військовослужбовця ОСОБА_3 з метою одержання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця та отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника, оскільки розмір отримуваної нею пенсії за віком був недостатнім для задоволення основних потреб, а ОСОБА_3 вів із нею господарство та надавав їй систематичну фінансову допомогу, тобто вона перебувала на його утриманні. 
Разом із тим, як убачається з інформації Старокостянтинівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України від 25 березня 2025 року ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_6 , 16.07.1984 року, а також відповідно до актового запису про шлюб №167, складеного 28 серпня 1984 року Старокостянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у графі «відомості про спільних дітей» вказано ОСОБА_9 , 1970 року народження, ОСОБА_10 , 1974 року народження, ОСОБА_11 , 1984 року народження.
У судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 не заперечувала, що є матір`ю дітей ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які є повнолітніми, працездатними та зобов`язані її утримувати, однак вона не зверталась до них з проханням про надання матеріальної допомоги, оскільки їй не відомо про їх місцеперебування. До суду про стягнення із них аліментів на своє утримання вона також не зверталась.
Тобто у заявниці ОСОБА_1 є працездатні діти, на яких відповідно до вимог ст. 202, 203 СК України покладено обов`язок її утримувати у разі її непрацездатності та потребі у матеріальній допомозі.
Відтак відсутні правові підстави для встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні онука ОСОБА_3 .
Крім того, на переконання суду, заявницею не надано достатніх доказів на підтвердження того, що допомога, яка надавалася померлим ОСОБА_3 , була постійним і основним джерелом засобів до існування та носила систематичний характер, та була істотно більшою, ніж отримувана нею пенсія за віком у розмірі 4000 грн на місяць.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 13.01.2021 року (справа № 592/17552/18), від 22.05.2019 року (справа № 520/6518/17), повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 є пенсіонером за віком з 06 лютого 2003 року.
Згідно із виписки по рахунках ОСОБА_1 в АТ «Райфайзен Банк» за період з 01 грудня 2024 року по 11 липня 2025 ОСОБА_3 перераховано ОСОБА_1 08 грудня 2024 року 2000 грн, 22 грудня 2024 року - 5000 грн.
Як стверджувала у судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_2 , його брат ОСОБА_3 систематично надсилав йому кошти, які призначались для бабусі ОСОБА_1 , які він передавав останній.
Відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_2 у АТ КБ «ПриватБанк», останній отримував перекази коштів від ОСОБА_3 08 грудня 2024 року - 2512,56 грн, 20 грудня 2024 року 502,21 грн, 22 грудня 2024 року 1005,03 грн, та 16 січня 2025 року 106 954 грн. 
Разом з тим ОСОБА_2 не вказав, які суми коштів були передані ним бабусі ОСОБА_1 . 
Відтак, з урахуванням відомостей по картковим рахункам заявниці, та ОСОБА_2 , відсутні підстави уважати, що надання коштів ОСОБА_3 для заявниці носило систематичний характер, та були для неї основним і постійним джерелом засобів до існування. 
Заявницею також не надано доказів розміру її доходів, що позбавляє суд можливості порівняти їх з розміром допомоги, яка надавалась військовослужбовцем ОСОБА_3 .
Матеріали справи не містять доказів утримання ОСОБА_1 її онуком ОСОБА_3 до його призову на військову службу в ЗСУ у 2023 році.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , яка є сусідкою заявниці вказувала, що остання проживала разом з онуками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яких виховувала. Після досягнення повноліття ОСОБА_3 допомагав їй по господарству, купував продукти харчування, ліки. Зі слів заявниці їй відомо, що після мобілізації ОСОБА_3 часто надсилав їй кошти, однак про їх розмір та періодичність їй нічого невідомо. 
За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст.80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.(ст. 79 ЦПК України) . Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.( ст.80 ЦПК України.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Дослідивши наведені вище докази, беручи до уваги наявність у заявниці ОСОБА_1 повнолітніх працездатних дітей, які за законом зобов`язані їх утримувати, з огляду на обов`язкову умову ч.4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця згідно ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), а також пенсії у разі втрати годувальника для бабусі загиблого - відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати, суд уважає, що установлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні військовослужовця ОСОБА_3 безпосередньо не породжує юридичні наслідки у вигляді отримання вказаної допомоги та пенсії. 
Ураховуючи викладене, суд не убачає підстав для задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту її перебування на утриманні військовослужбовця ОСОБА_3 . 
Керуючись ст.ст.293-294, 315-316 ЦПК України, суд 

в и р і ш и в:

У задоволенні заяви  ОСОБА_1 про встановлення факту її перебування на утриманні військовослужбовця ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, Головне управління Пенсійного фонду України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 13 квітня 2026 року.

Суддя