ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.03.2026
Справа № 522/7325/25
Провадження № 2/522/154/26
Приморський районний суд м. Одеси у складі: головуючого - судді Ярема Х.С., сторони - не з`явились, розглянув справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання біржового договору дійсним.

ВСТАНОВИВ:
07.04.2025 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Позивачі просять суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу №97/0411 від 15.07.1997, укладений між сторонами на Одеській універсальній товарній біржі.
06.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.
05.02.2026 справа прийнята до розгляду новим складом суду.
Відповідачі повідомлялися про розгляд справи належним чином шляхом направлення судової кореспонденції на адресу їх зареєстрованого місця знаходження ( АДРЕСА_1 . Конверт повернувся до суду неврученим з причин "адресат відсутній". Відповідачі, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважаються повідомленими належним чином.
На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за сукупністю підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Позивачі звернення до суду з цим позовом пояснюють тим, що ОСОБА_1 , яка діяла від свого іменті та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 15.07.1997 купили на Одеській універсальній товарній біржі у продавців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 . Право власності на квартиру зареєстроване в Одеському МБТІ. Наразі вчинити будь-які дії з квартирою неможливо, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений.
Судом встановлено такі обставини справи.
15.07.1997 на Одеській універсальній товарній біржі укладено Договір купівлі-продажу №97/0411 за яким ОСОБА_1 , яка є членом біржі, та яка діяла відсвого іменті та в інтересах Неповнолітнього ОСОБА_2 , купила у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 які є членами біржі, квартиру АДРЕСА_2 . 
Квартира належала продавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , видане Управлінням ЖКГ Одеського міськвиконкому 05.06.1995 (п.3 Договору). 
Продаж вчинено за 13 000 грн., які отримані продавцями (п.6 Договору). 
В п. 9 Договору зазначено, що відповідно до ст. 227 ЦК України даний договір підлягає реєстрації в МБТІ м. Одеси. 
В договорі зазначено, що він на виконання вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований на товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових операції з нерухомістю» 15.07.1997 за № 97/0411. В договорі зазначено, що він подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.
Договір зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» 17.07.1997 на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , підстава реєстрації – договір купівлі-продажу нерухомого майна №97/0411 від 15.07.1997.
Висновки суду.
Предметом спору є визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, що не був нотаріально посвідченим, а його підставами - ухилення продавців від посвідчення договору.
Позивачі посилаються на те, що сторонами договору було досягнуто згоди за усіма істотними умовами договору, гроші за придбання квартири покупець передала продавцям до підписання договору, відбулася передача майна, вони фактично вступили у володіння квартирою, а тому набули право власності на квартиру. 
При цьому договір ніхто не оспорює, не вважає недійсним.
У вирішенні спору про визнання біржових угод дійсними, суд виходить в висновків Об`єнаної палати Верховного Суду (постанова від 25.03.2024 справа №336/6023/20), який переглядав зазначену категорію справ та вирішив відступити від висновку щодо норм ЦК УРСР 1963 року у подібних правовідносинах, сформулювавши новий висновок:
“За загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. Недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання;
саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення. Тому при вирішенні питання щодо кваліфікації правочину чи договору як недійсного має застосовуватися той закон, який був чинний на момент його вчинення; в ЦК УРСР 1963 року не передбачалося конструкції нікчемності правочину чи договору;
правочин чи договір, які вчинялися під час чинності ЦК УРСР 1963 року, могли бути визнанні недійсними на підставі рішення суду; норми ЦК України 2003 року щодо недійсності правочинів не можуть бути застосовані при вирішенні спору про недійсність правочину чи договору, який вчинявся під час чинності ЦК УРСР 1963 року;
на рівні ЦК УРСР 1963 року не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів;
у частині другій статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року. Адже статті 47 і 227 ЦК УРСР 1963 року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15 Закону «Про товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі;
спеціальна норма (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (ст. 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами. Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами. Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі ”.
Отже, укладення договору купівлі-продажу квартири на товарній біржі не потребувало нотаріального посвідчення.
Відтак договір купівлі-продажу №97/0411 від 15.07.1997 на товарній біржі квартири АДРЕСА_2 , про визнання якого дійсним позивачі власне звернулися до суду з цим позовом, є дійсним в силу закону та не потребує визнання його ще раз дійсним в судовому порядку.
Оскільки права позивача не порушені, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 141, 263-265, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2  – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення складено 31.03.2026.

Суддя Ярема Х.С.