03 квітня 2026 року

Справа № 643/8951/24
Провадження № 2/642/115/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2026 року м. Харків
Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Проценко Л.Г., 
за участю секретарів Гойко Т.Є., Шевченко Т.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Шандули О.О. , 
відповідача  ОСОБА_3 ,
представника відповідача ОСОБА_45. ,
представника 3-ї особи Путінцевої Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_5 (   ОСОБА_5 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та про заборону вивезення дитини за межі України без дозволу батька та зустрічний позов ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова із даною заявою, в якій просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_7 разом з батьком ОСОБА_1 за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_1 , та заборонити вивіз дитини ОСОБА_7 за межі України без дозволу батька ОСОБА_1 , а також стягнути з ОСОБА_5 судовий збір за подання позовної заяви.
На обґрунтування позову зазначено, що 02.11.2001 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис №1003. Від шлюбу є малолітня дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано 18.03.2024 Московським районним судом м. Харкова. Починаючи з 2022 року сторони проживають окремо, донька ОСОБА_7 зареєстрована та фактично проживає з позивачем та знаходиться на його повному забезпеченні. Після розлучення відповідач відмовилася приймати участь в забезпеченні та вихованні дитини, у зв`язку з чим позивач звернувся до Московського районного суду м. Харкова про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини і 25.08.2024 відповідний судовий наказ було видано. Донька є здоровою, перебуває під наглядом лікарів, навчається у школі, відвідує спортивні секції. ОСОБА_5 на даний час є пенсіонеркою та веде аморальний спосіб життя, у 2024 році зверталася до органу Департаменту служб у справах дітей щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_7 з нею, однак їй було відмовлено. 
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2024 матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини та про заборону вивезення дитини за межі України без дозволу батька передані до Ленінського районного суду м. Харкова за підсудністю, оскільки місце проживання ОСОБА_5 зареєстровано у АДРЕСА_2 .
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 04.10.2024 позовну заяву було залишено без руху, а після усунення недоліків ухвалою суду від 21.10.2024 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
На адресу суду 31.01.2025 від ОСОБА_5 надано відзив на позовну заяву, в якому вона з позовними вимогами не погодилась, вважала їх необґрунтованими та безпідставними, і такими, що не підлягають задоволенню. При цьому зазначено, що починаючи з 2013 року ОСОБА_1 постійно її принижував, внаслідок чого відбувалися сварки, а з вересня 2014 почав застосувати фізичне насилля, майже завжди в присутності малолітньої доньки, яка лякалась та ховалась від батька під час сварок. Щодо фактів насильства до медичних закладів та правоохоронних органів вона не зверталася, через страх та хвилювання за доньку. В травні 2018 року після чергових побоїв вона разом з донькою виїхали з м. Харкова до АР Крим в м. Білогірськ. В серпні 2018 року ОСОБА_1 приїхав до Криму, оманним шляхом, без її згоди вивіз доньку ОСОБА_8 до м. Харкова. Хвилюючись за доньку, яку батько принижував та застосовував до неї фізичне насильство, вона в вересні 2018 р. повернулась до ОСОБА_1 .В липні 2021 року ОСОБА_1 під час відпочинку на дачі нецензурно зробив зауваження ОСОБА_8 , після чого наніс удар рукою по голові доньки, від чого та вдарилася обличчям об пінь, отримавши гематоми та пошкодження шкіри. Також ОСОБА_1 в присутності доньки неодноразово бив ногами цуценя вівчарки, від чого донька була ще більше залякана та боялася батька. 
В березні 2023р. після чергового побиття ОСОБА_1 вона пішла на роботу та залишилась проживати в будинку осіб похилого віку в с.Високий, де постійно працювала нянею, оскільки іншого місця проживання у неї не було. 16 квітня 2023р. їй зателефонував ОСОБА_1 повідомивши, що якщо вона не повернеться то більше не зможе проживати вдома та бачити свою дитину. Побоюючись за своє життя вона вирішила не повертатися додому продовжуючи спілкування по телефону з донькою, яка дзвонила їй під час відсутності батька, щоб не дратувати останього. ІНФОРМАЦІЯ_11. вона знаходилась на святкуванні з дня народження доньки, але після чергового спалаху роздратування ОСОБА_1 з місця святкування поїхала до пансіонату. Після чого, ОСОБА_1 надіслав їй СМС повідомлення з вимогою повернення до нього та погрозами фізичної розправи, залякуючи та принижуючи її. В липні 2023 року ОСОБА_1 дізнався про їх спілкування з донькою ОСОБА_8 попередивши доньку, що в разі спілкування він вб`є мати, про що її повідомила дочка і яка більше не телефонувала.
З січня 2024 року вона почала проживати в цивільному шлюбі з іншим чоловіком - ОСОБА_9  в будинку останнього за адресою: АДРЕСА_2 . Коли про це дізнався ОСОБА_1 , то знову в СМС повідомленнях почав погрожувати їй та цивільному чоловікові фізичною розправою.
Судовим наказом Московського районного суду м.Харкова від 28.05.2024р. з неї на користь ОСОБА_1 стягнено аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 22.05.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Вона має постійний дохід, отримує пенсію у розмірі 2990 грн., має підробітки, оскільки є масажистом реабілітологом і не має заборгованості по аліментам. Навпаки, ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів того, що він має самостійний заробіток.
ОСОБА_1 відносно неї було скоєно кримінальні правопорушення передбачені ч. 2, ч. 3 ст. 301 КК України, а саме виготовлення, зберігання, з метою розповсюдження та розповсюдження відеопродукції порнографічного характеру, вчинене повторно. Вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.01.2025 (справа № 643/14440/24) ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 2, ч. 3 ст. 301 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки. Така аморальна поведінка батька негативно впливає на розвиток доньки, її психічний стан, та унеможливлює проживання з ним дитини. 
Внаслідок перешкод, які створює ОСОБА_1 , вона вже більше року позбавлена можливості бачити доньку, спілкуватися з нею, а також приймати участь у її вихованні, у зв`язку з чим вона 23.05.2024р. зверталася до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо визначення місця проживання дитини, 17.07.2024 та у вересні 2024р. до Служби у справах дітей Салтівського району м.Харкова про усунення перешкод у спілкуванні з дочкою. Також, у зв`язку з відсутністю відповіді Служби у грудні 2024р. вона зверталась з позовом до Московського районного суду м.Харковапро усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованням, який ухвалою суду від 11.12.2024 залишено без руху.
Дитина залякана батьком та висловлює ту думку, яка нав`язана ОСОБА_1 , а не власну. Посилання позивача про зловживання нею спиртними напоями спростовується довідкою з наркологічної лікарні. Наміру вивозити дитину за межі України вона не має, її мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Вона придбала у власність дві однокімнатні квартири у м. Харкові, що підтверджується договорами купівлі-продажу та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності. Тому просила залишити позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення.

Також, 31 січня 2025 надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в якій просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю, ОСОБА_5 , за її місцем проживання за адресою АДРЕСА_2 та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 понесених судових витрат у розмірі 1211 грн.20 коп. Також вважала за необхідне вислухати думку малолітньої ОСОБА_7 в присутності психолога. 
При цьому посилалась на обставини викладені у відзиві на позов. Також зазначила, що має постійний дохід у виді пенсії, проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 . Цивільний чоловік не заперечує проти проживання її доньки, для якої виділена окрема кімната, створені всі необхідні умови для проживання, розвитку та навчання дитини. Дитина буде виховуватись у спокійній атмосфері, наповненій любов`ю та повагою. Крім того, на праві власності їй належать дві однокімнатні квартири, які вона має намір здавати в оренду та отримувати додатковий дохід. Таким чином, вона і донька будуть забезпечені власним житлом. Натомість, ОСОБА_1 на праві власності належить лише 1/6 частина квартири АДРЕСА_3 , де він зараз проживає.
З дня народження дитини вона піклувалась про неї, сумлінно відносилась до своїх батьківських обов`язків, про що свідчать довідки з лікарні та навчального закладу. Внаслідок перешкод які чинить ОСОБА_1 вона позбавлена можливості вже більше року бачити доньку та спілкуватися з нею, а також приймати участь у її вихованні. Вочевидь донька потребує материнської турботи та безумовної любові, яка має позитивно впливати на її розвиток.

31 березня 2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника ОСОБА_1 , адвоката Шандули О.О.,в якому зазначено, що позивач ОСОБА_1 категорично не згоден з доводами відповідачки у відзиві, вважає їх необґрунтованими, безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та не підлягають задоволенню. ОСОБА_5 зазначає, що 2013 року ОСОБА_1 постійно морально її принижував, а з вересня 2014 року ще наносив побої та тілесні ушкодження в присутності дочки, яка намагалась зупинити батька, лякалась та ховалась від нього. Зазначена інформація є наклепом, з метою введення суду в оману, оскільки жодної кримінальної справи за названими фактами не відкривалося і будь якого вироку щодо зазначених обставин немає. 
Посилання відповідачки, що «про насильство вона нікому не казала, до правоохоронних органів та до медичних закладів не зверталась, так як була дуже залякана та хвилювалась за дочку» не можуть бути прийняті судом, оскільки відповідач не зверталася за медичною допомогою, що свідчить про відсутність у неї тілесних ушкоджень і будь яких медичних документів щодо ушкоджень не надано.
ОСОБА_5 20 травня 2018 року викрала дитину і виїхала з м. Харкова до матері, яка мешкала на території анексованого російською федерацією Кримського півострова, в м. Білогорську, а позивач як люблячий батько, хвилюючись за життя і здоров`я дитини в серпні 2018 року забрав у відповідачки дочку ОСОБА_8 та повернув її до м. Харкова. 
Також відповідачка зазначає, що «у липні 2021 року під час відпочинку на дачі ОСОБА_1 нецензурно зробив зауваження ОСОБА_8 , після чого правою рукою наніс удар по голові дочки, від чого дитина похитнулась та вдарилась обличчям об пінь. Внаслідок чого на лобі залишилась щепа від пня, гематоми та пошкодження шкіри обличчя». Зазначене не відповідає дійсності, оскільки мати, яка турбується про свою дитину, повинна була звернутися до лікарні, однак цього не зробила. ОСОБА_1 купив цуценя вівчарки, але не бив його в присутності членів родини.
Окрім того відповідач вказує, що «в березні 2023 року після чергового побиття вона пішла від ОСОБА_1 на роботу і залишилась там, постійно працювала нянею в будинку пристарілих в с. Високий та проживала в цьому будинку, бо іншого місця для проживання не було». При цьому відповідач не зверталася до поліції з метою захисту дитини та притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 .
Відповідачка спочатку дзвонила дочці дуже рідко, а потім взагалі перестала це робити. ОСОБА_1 надсилав відповідачці CMC-повідомлення з проханням, щоб вона повернулася додому, оскільки донька потребує її турботи, при цьому не принижував і погрожував їй.
Після того, як позивач дізнався, що відповідачка з січня 2024 року стала проживати цивільним шлюбом з ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_8 , при цьому зазначав, що ОСОБА_5 покинула дитину, самоусунулася від її утримання та виховання. 28.05.2024 року суддею Московського районного суду м. Харкова було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.05.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. ОСОБА_5 судовий наказ не оскаржувала і стала сплачувати аліменти.
Постійний дохід відповідача у вигляді пенсії у розмірі 2990 грн. не дозволяє відповідачці утримувати не тільки себе, а й дочку, яка ходить до школи і відвідує спортивну секцію.
ОСОБА_5 зазначає, що органи опіки та піклування відмовили їй у передачі їй дитини. Орган опіки та піклування або суд відповідно ч. 2 ст. 161 СК України не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідачка ОСОБА_5 зловживає спиртними напоями, а довідка з наркологічної лікарні, не спростовує цей факт, оскільки в довідці зазначається лише те, що вона не перебуває на обліку. Така аморальна поведінка матері негативно впливає на розвиток доньки, її психічний стан та унеможливлює проживання з нею дитини. Зазначені обставини є перешкодою для проживання доньки з відповідачкою. 
У свою чергу, позивач ОСОБА_1 сумлінно відноситься до своїх батьківських прав та обов`язків по відношенню до доньки, про що свідчать довідки з лікарні та навчального закладу. Цей факт також можуть підтвердити свідки, зокрема, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . При цьому ОСОБА_1 любить дитину, має з донькою добрі і теплі відносини, постійно спілкуюся із нею через почуття любові та турботи до дитини, а не з причини того, що участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком. ОСОБА_1 відвідує школу, супроводжує дитину до лікарні у випадку хвороби та до спортивної секції. ОСОБА_27 неодноразово займала призові місця у своєму виді спорту серед дітей своєї вікової категорії, про що свідчать її медалі та грамоти.
Відповідачка 23.05.2024 зверталась с заявою до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо визначення місця проживання доньки разом із нею та отримала відповідь, шо з у рахуванням рекомендацій Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської, враховуючи думку дочки ОСОБА_8 , прийняття рішення щодо визначення місця проживання дитини із нею не відповідає інтересам дитини. Це рішення відповідачка не оскаржила, тобто погодилася. 
У грудні 2024 року відповідачка звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, яку ухвалою суду від 11.12.2024 року повернуто без розгляду (справа № 643/15039/24). При цьому ОСОБА_1 факти перешкод заперечує. 
Позовні вимоги про заборону вивезення дитини за межі України без дозволу батька є обґрунтованими, оскільки, на думку позивача, ОСОБА_5 має намір вивезти дитину за межі України і факт смерті її матері нічого з цього приводу не доводить. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані належним чином і підлягають задоволенню в повному обсязі. 

В своїх запереченнях на відповідь на відзив від 14.04.2025  ОСОБА_5 зазначила, що обставини та заперечення викладені ОСОБА_1 у відповіді на відзив жодними доказами не підтверджуються, а ґрунтуються на його домислах. Факт морального принижування та побоїв у судовому засіданні підтвердять свідки. Нею у відзиві зазначена причина з якої вона не зверталась до правоохоронних органів та медичних закладів, а саме з причини боязні ОСОБА_1 , який її ображав, принижував, постійно залякував, навіть після того, як вона пішла від нього, а також не давав спілкуватися з донькою про що свідчать скріншоти з месенджерів. 
Зазначення, що у 2018 році вона викрала дитину, не відповідає дійсності. Вона бажала захистити себе та доньку від психологічного та фізичного насильства з боку  ОСОБА_1 , тому від страху за життя та здоров`я свого та дитини вимушена була виїхати з м. Харкова в АР Крим в м. Білогорськ, і що було зроблено саме в інтересах дитини.
Вона має медичну освіту, і щоб надати допомогу доньці з видалення щепи від пня з лоба дитини, тому не було необхідності звертатися до лікаря і позивач не дав би їй цього зробити. Побиття цуценя у присутності дитини, свідчить про невиправдану жорстокість  ОСОБА_1 навіть по відношенню до беззахисної тваринки, і такою поведінкою він залякував її та дитину.
Заяву про стягнення аліментів вона не отримувала і не була ознайомлена з її змістом, а дізналася про це лише після того, як їх почали відраховувати з її пенсії і факт що вона справно виплачує аліменти, свідчить про те, що вона не самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, а навпаки сумлінно їх виконує.
Твердження, що вона зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя є наклепом і спростовується доказами доданими до відзиву. Також це спростовує і сам  ОСОБА_1 , який зазначив, що просив її повернутися до дому, оскільки донька потребує материнської турботи. 
Надане відповідачем відео ніяким чином не підтверджує того, що нібито вона веде аморальний спосіб життя, і незрозуміло яким чином позивач встановив, що на відео вона перебуває у алкогольному стані. У відповідь на це відео  ОСОБА_1 надіслав їй на месенджер «Viber» інше відео, як він проводить вечір у закладі разом з жінками за келихом з алкоголем. На її запитання з ким у цей час перебуває донька, останній не відповів. Тобто  ОСОБА_1 не переймається тим, що дитина вночі залишається вдома наодинці.
Твердження позивача, що вона має намір вивезти дитину за межі України безпідставні та необґрунтовані, з огляду навіть на те, що фізично вона не має змоги це зробити, без згоди батька. Звернувшись з позовною заявою до суду  ОСОБА_1 діяв не в найкращих інтересах дитини, а з метою уникнути мобілізації. Так в березні 2024 року  ОСОБА_1 пропонував їй за гроші відмовитися від материнства по відношенню до доньки, щоб його не мобілізували. Тому вважала, щопозовні вимоги  ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення.
Ухвалами суду від 29 квітня 2025р. первісний та зустрічний позов об`єднані в одне провадження, з Салтівського ТЦК витребувано інформацію про військово - обліковий статус ОСОБА_1 , знаходження на обліку, наявність або відсутність підстав для звільнення від військової служби.
Ухвалою суду від 07 серпня 2025р. закрито підготовче провадження і справа призначена до розгляду по суті.
26 серпня 2025 р. з клопотанням про поновлення строку на подання відзиву звернувся представник позивача Шандула О.О. та у відзиві на зустрічний позов посилався на аналогічні обставини і доводи викладені у відповіді на відзив позов від 31.03.25. Також зазначив, що твердження  ОСОБА_5 про застосування до неї будь якого насильства та вчинення відносно неї кримінальних правопорушень спростовується відсутністю таких проваджень, та її звернень до медичних закладів. Постійний дохід ОСОБА_5 не дозволяє їй утримувати як себе, так і дитину. Аморальна поведінка матері негативно впливає на розвиток доньки, її психічний стан та унеможливлює проживання з нею дитини і є перешкодою для проживання доньки з відповідачкою. ОСОБА_1 постійно бере участь у вихованні дитини, відвідує школу, супроводжує до лікаря та до спортивної секції. Посилання ОСОБА_5 на отримання доходу з оренди квартир не підтверджені жодними доказами. ОСОБА_5 з березня 2023 самоусунулась від виховання доньки, що встановлення рішенням суду і з неї стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 . Донька досягла 11 років і її думка, у присутності психолога повинна бути вислухана судом.

В судовому засіданні позивач та його представник первісний позов підтримали, проти задоволення зустрічного позову заперечували.
Відповідач та її представник заперечували проти первісного позову, підтримали зустрічний позов в повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 показав, що у 2018 р. він запропонував відповідачці разом з дитиною та тещею зняти для відпочинку житло в Криму, але через деякий час проживання ОСОБА_5 зазначила, що не бажає повертатись і буде там торгувати хот-догами. Він приїхав до Криму, а оскільки відповідачка чинила перепони щодо повернення дитини, шляхом омани викрав доньку і на автомобілі привіз її до м. Харкова. Приблизно через пів-року ОСОБА_5 повернулась і вони знов стали проживати разом, при цьому відповідачка не намагалася вивозити дитину за кордон. 
Відповідачка не займалась дитиною, курила, нецензурно висловлювалась в присутності доньки, зловживала спиртним, у зв`язку з чим лікувалась в закладі «Сана+». Офіційних даних від правоохоронних органів чи органів опіки та піклування про це немає, але це можуть підтвердити свідки. 
Вони постійно сварились, однак він не застосовував до ОСОБА_5 будь-якого фізичного насилля, про що свідчить відсутність її заяв до органів поліції. До органів опіки і піклування чи інших органів щодо неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачкою він також не звертався. У відповідачки є паспорт громадянина рф і остання може вивезти дитину за кордон.
Після початку війни ОСОБА_5 почала працювати санітаркою в пансіонаті людей похилого віку, приїжджала додому на два дні у тиждень, у зв`язку з роботою мала неприємний запах, торкаючись дитини, що йому не подобалось. З березня 2022р. ОСОБА_5 пішла і почала проживати у пансіонаті. В цей час він не працював, оскільки у нього були заощадження і тільки він приносив гроші в сім`ю, а у ОСОБА_5 коштів не було.
Відповідачка за 2022 рік приїжджала додому 3-4 рази, телефонувала 5-6 разів у стані алкогольного сп`яніння. ІНФОРМАЦІЯ_12 він з донькою запросили ОСОБА_5 на день народження ОСОБА_8 , де відповідачка пила та курила, після чого донька зазначила, що не бажає зустрічатися з матір`ю. ОСОБА_5 телефонувала 2-3 рази у 2023 році, і в основному на його телефон, при цьому дитина відмовлялася з нею говорити. Він пропонував доньці вибрати з ким вона хоче проживати, а відповідачці пропонував зустрічатися з дитиною, однак донька цього не бажала. Він не зазначав донці що вб`є матір, якщо вона буде з нею спілкуватися. Коли він змінив номер телефону дитини, та який у нього раніше був номер телефону не пам`ятає.
Він хотів мирно вирішити конфлікт, гроші ОСОБА_5 за відмову від материнства, щоб запобігти мобілізації, не пропонував. Він запропонував відповідачці надавати допомогу на утримання дитини і спочатку ОСОБА_5 погодилась перераховувати гроші на відповідну картку, але картку не оформила і в подальшому сплачувати кошти відмовилась. У 2024 він звернувся до суду з заявою і було видано судовий наказ про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини, який ОСОБА_5 не оскаржувався. 
У 2024 році на нього, біля клубу де тренується ОСОБА_27, було здійснено напад, а також були нанесені тілесні ушкодження ОСОБА_5 та її співмешканцем, при цьому останні хапали дитину. До теперішнього часу рішення за цим фактом працівниками поліції не прийнято. Після цього нападу за рекомендацією сімейного лікаря Доро О.М. дитина з діагнозом «підвищена нервовість» лікувалась в Інституті охорони здоров`я дітей та підлітків НАМН України, а в подальшому - амбулаторно, з відвідуванням психіатра та психолога. При цьому психолог після опитування дитини не призначав будь-якого додаткового лікування. Наразі дитина здорова, але перебуває на обліку лікаря у зв`язку з болями у серці.
З кінця 2022 року ОСОБА_27 відвідує секцію кікбоксінгу і стан її здоров`я дозволяє це робити та займати призові місця на чемпіонаті України. Тренером було надано довідку, що мати дитини він жодного разу не бачив.
Він працює неофіційно з 2020 року, угод цивільно-правового характеру, крім колишньої угоди з підприємством «Ремстройбуд», не укладав, податків не сплачує, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де йому належить на праві власності невелика частина квартири. Салтівською службою по справах дітей складався акт обстеження проживання дитини.
Раніше він в СМС повідомленнях звертався до ОСОБА_5 з проханням повернутися, оскільки дитина потребує турботи, однак такі СМС не залишилися. В подальшому він за допомогою месенджерів з відповідачкою не спілкувався, переписка надана ОСОБА_5 не його. Він засуджений за розповсюдження порнографії, оскільки зробив ролик з відповідачкою та відправив його керівнику пансіонату. Раніше йому коханцем ОСОБА_5 надсилалися відео де відповідачка танцює, курить та займається з ним сексом. В суді він визнав свою провину у розповсюдженні порнографії, щоб залишитися на волі та не оскаржував зазначений вирок. Він не вважає свою поведінку аморальною, оскільки на той час він з відповідачкою знаходився у шлюбі.
Рішення Комісії Департаменту з питань захисту прав дитини яким його зобов`язано забезпечити проходження ОСОБА_8 психологічної реабілітації в умовах стаціонару КНП «Міська дитяча лікарня № 5» не виконано, оскільки він вважає його неправильним, т.я. дитина здорова. Він не має освіти психолога чи медика.

Представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 активно бере участь у вихованні дитини, супроводжує доньку до спортивної секції та між ними склалося стабільне середовище і сімейні зв`язки. Позивач офіційно не працює, але має дохід. Мати дитини фактично самоусунулась від виховання та участі у житті доньки з 2023 року, добровільно сплачує аліменти, щодо залякувань на які посилається у відзиві на позов до правоохоронних органів не зверталась. Суд відповідно до 161,171 СК України не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини, яка, зокрема, має бути вислухана при вирішенні спору щодо її місця проживання. При вирішенні такого спору беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 показала, що з 1996 року вона з ОСОБА_1 проживала у цивільному шлюбі, зареєструвавши його 02.11.2001 і ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька ОСОБА_8 . З 2013р. ОСОБА_1 її ображав та принижував, а також почав її бити після народження дитини. Ні до правоохоронних, ні до медичних установ вона з цього приводу не зверталась, оскільки ОСОБА_1 її залякував, що посадить до льоху і вона боялася за себе та дитину. У 2018 після того, як ОСОБА_1 зламав їй два ребра та надкісницю вона поїхала до Криму, де проживала її мати, розповівши про це та зазначивши, що залишаться у неї з ОСОБА_8 . Коли вона повідомила ОСОБА_1 що не повернеться, той, почав її залякувати, зазначаючи що приїде і розбереться, тому вона переїхала до тітки, щоб не зустрічатися з ним. ОСОБА_1 телефонував, а ОСОБА_8 не бажала з ним спілкуватися. ОСОБА_1 обіцяв, що більше не буде її бити і її мати запропонувала йому приїхати до доньки і всім разом поїхати на море. При цьому донька не хотіла їхати на море з батьком. ОСОБА_1 приїжджав двічі: в перший раз він сфотографував доньку, а в другий приїзд в м.Алупці - зібрав речі ОСОБА_8 посадив дитину до автомобіля та вивіз до м.Харкова. Як в подальшому з`ясувалось ОСОБА_1 шляхом обману зробив дублікат свідоцтва про народження дитини та закордонний паспорт щоб вивезти дитину. Після приїзду ОСОБА_1 наполягав, щоб вона приїхала і вона повернулась у 2019 році, але через пів року побиття повторилося, з посиланням на нібито її подружню зраду. Одного разу в Печенізькому районі, де вони купили будинок ОСОБА_27 задула свічки, що не сподобалося ОСОБА_1 і він штовхнув дитину до кутка. Вона не мала змоги захищати дитину, оскільки ОСОБА_1 її бив до крові. Також ОСОБА_1 в присутності дитини жорстоко поводився з кішками та собакою.
З моменту народження доньки вона завжди була з ОСОБА_7, крім проміжку часу коли ОСОБА_1 вивіз дитину з Криму. Вона завжди супроводжувала дитину до школи та лікарні та на тренування до секції карате, як факультативу з фізичної підготовки. При цьому, до школи вона з дитиною проходила медичну комісію, оскільки у ОСОБА_7 є захворювання серця.
Коли почалася війна, вони перейшли в інше приміщення з бетону, ОСОБА_1 сидів не виходячи, а вона переміщувалась по місту, де отримувала гуманітарну допомогу для того, щоб прокормити сім`ю. У січні 2023р. у зв`язку з скрутним фінансовим станом та за сумісним з ОСОБА_1 рішенням, вона влаштувалась на роботу нянею в пансіонат «Надія» в с.Високий, з режимом 15 днів роботи, 15 днів відпочинку, оскільки мала освіту медсестри. Коли вчергове ОСОБА_1 її побив, забороняючи працювати, вона поїхавши на зміну 16.04.2023 та зазначила, що не повернеться. Дитині вона також повідомила, що залишає помешкання, але зробить все можливе щоб її забрати. При цьому, ОСОБА_1 погрожував їй вбивством. Вона розповіла ситуацію в пансіонаті та залишилась там. Дитину забрати з собою не було можливості, оскільки ОСОБА_1 до дитини не підпускав.
З ОСОБА_8 вона спілкувалась по телефону коли ОСОБА_1 не було і донька видаляла телефонні дзвінки, а в присутності батька говорила сухо. ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_1 дозволив їй приїхати на день народження доньки, однак ввечері у нього зіпсувався настрій, він не дозволяв цілувати та торкатися доньки, і вона вимушена була поїхати. Коли ОСОБА_1 дізнався, що вона спілкується з ОСОБА_8 то зазначив доньці, що вб`є мати і донька в голосовому СМС повідомленні попрохала, щоб вона їй не телефонувала. Вона намагалася телефонувати доньці, однак та не відповідала, телефон ОСОБА_8 знаходився у ОСОБА_1 і який з зазначеного телефону відповідав, а також надсилав їй образи та погрози. Вона вітала доньку на свята, надсилала СМС, дарувала ведмедя, після чого їй надійшло відео від ОСОБА_1 , як ОСОБА_8 викидає ведмедя на смітник. Через свою куму вона передавала доньці подарунки, від якої дізнавалась як проживає ОСОБА_27, при цьому ОСОБА_1 не знав, що подарунки від неї.
В кінці листопада 2023р. вона познайомилася з ОСОБА_9 , з яким з січня 2024р. почала проживати разом за адресою: АДРЕСА_2 і який її зареєстрував, оскільки ОСОБА_1 зняв її з реєстрації у 2019 році. ОСОБА_1 телефонував та просив помиритися, а вона зазначила, що потрібно розірвати шлюб. У березні 2024 р. ОСОБА_1 погодився на розірвання шлюбу, вони зустрілись щоб поїхати до суду, однак той заблокувавши двері повіз її додому. По дорозі вона змогла зателефонувати ОСОБА_9 , який приїхав та визволив її, після чого вони поїхали в поліцію, де вона написала заяву про її утримання. Однак в подальшому їй прийшла відповідь, що правопорушника не знайдено. 18.03.2024 р. шлюб було розірвано, а 18.04.2024 р. ОСОБА_1 розповсюдив порно-відео 2018 р., коли вони знаходились у шлюбі, 13 особам, зокрема директору пансіонату, сину від першого шлюбу, сімейному лікарю та багатьом знайомим.
28.05.2024 ОСОБА_1 подав заяву про стягнення з неї аліментів, про що вона дізналася лише при отриманні пенсії. 16.07.2024 вона зверталася до Служби у справах дітей по Салтівському району м.Харкова щодо місця проживання дитини, оскільки навіть домовившись з ОСОБА_1 про її зустріч з донькою, останній не доїхавши до неї декілька метрів, зазначив, що вона чекає не на тому місці, розвернувся та уїхав з ОСОБА_7. ОСОБА_1 пропонував їй відмовитися від дитини, пропонуючи гроші та зустрічі з дитиною, оскільки таким чином він буде звільнений від мобілізації.25.07.2024Департамент Служб у справах дітей направив їй листа, що дитині краще проживати з батьком. У листопаді 2024 р. вона зверталась до Салтівського районного суду м.Харкова щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, однак позов був залишений без розгляду.
В лютому 2025 р. вона з матеріалів справи дізналась, де тренується ОСОБА_27 та приїхала її побачити, при цьому ОСОБА_1 зателефонував тренеру зазначив, що вона є особою з алкогольною залежністю та позбавлена батьківських прав. В цей день виникла сутичка і є відео як ОСОБА_1 . б`є ОСОБА_9 та її, при цьому відбирає телефон, який в подальшому їй, як потерпілій, повернули в поліції. Вона неодноразово намагалась зв`язатися з дитиною, але ОСОБА_1 змінив номери телефонів як свій, так і доньки.
Вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.01.25 ОСОБА_1 визнано винним за ч. 2 ст. 301, ч. 3 ст. 301 КК України за розповсюдження порнографії, при цьому останній визнав свою провину. 
Другий раз вона зверталася до органів піклування щодо місця проживання дитини надавши вирок щодо ОСОБА_1 і 16.06.25 Комісія Департаменту з питань захисту прав дитини прийняла рішення про доцільність проживання дитини з нею та продовження реабілітації ОСОБА_7 у лікарській установі. При цьому психолог, який мав спілкування з дитиною зазначив, що ОСОБА_27 під час спілкування знаходиться під тиском, постійно озирається на батька.
Представники Служби у справах дітей проводили обстеження проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де є окрема кімната для дитини, місце для навчання і відпочинку, при цьому її чоловік, з яким укладено шлюб 03.04.2025 не заперечує проти проживання ОСОБА_8 з ними. Крім того, ОСОБА_9 пропонував ОСОБА_1 сумісне виховання ОСОБА_8 , однак ОСОБА_1 зазначив, що вона може бачити дитину дві години у тиждень і лише в його присутності.
Вона не є громадянкою рф і не отримувала паспорту, копія якого надана ОСОБА_1 та не має наміру вивозити дитину, крім того, це неможливо без дозволу батька. Вона не знаходиться на обліках у лікаря нарколога та психіатра, отримує пенсію, підробляє неофіційно масажистом, має на праві власності дві квартири, які їй у 2025 році допоміг купити чоловік ОСОБА_9 . Поки дитина знаходиться з ОСОБА_1 вона справно сплачує аліменти і заборгованості по сплаті не має.
Зі сторони навчального та медичних закладів, а також тренерів претензій щодо виховання ОСОБА_8 не було. Сімейний лікар Доро О.М. спілкувалась з нею до отримання порно файлу від ОСОБА_1 , після чого заблокувала телефон, а після особистої розмови його розблокувала та повідомила, що до неї приходив ОСОБА_1 з дитиною щодо щеплення і будь-яких вказівок щодо направлення та лікування ОСОБА_8 до « Охматдиду » не надавала. Вона іноді виконувала домашні завдання за ОСОБА_27, з приводу навчання доньки спілкувалась з класним керівником, яка зазначала, що донька не завжди присутня на онлайн навчанні, при цьому батько зазначає, що немає інтернету.

Представник  ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ,ОСОБА_45. показала, що  ОСОБА_3 після винесення наказу про сплату аліментів у травні 2024 року, вже влітку зверталась до Служби по справах дітей, Департаменту з питань захисту прав дитини щодо місця проживання дитини з нею та до Салтівського районного суду м. Харкова з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, який було залишено без руху, а в подальшому залишено без розгляду. У зв`язку з поданням позову ОСОБА_1 про місце проживання дитини у відповідачки не було потреби оскаржувати ухвалу суду. ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 надано достатньо доказів, щодо проживання дитини з нею, що і рекомендовано Департаментом з питань захисту прав дитини. Позивач засуджений за розповсюдження порнографії, що може негативно вплинути на розвиток неповнолітньої доньки і повинно бути враховано судом. Мати бажає займатися дитиною, спілкуватися з нею та виховувати, і своєю поведінкою проявляє інтерес в цьому. ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 має постійний дохід, місце проживання, перебуває у шлюбі і її чоловік не заперечує проти проживання з ними доньки. Також відповідач є власником двох квартир і має можливості щодо піклування та утримання дитини. Ні з учбового закладу, ні з правоохоронних органів, ні зі Служби по справах дітей немає негативних відгуків чи характеристик стосовно ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 . Відповідач до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалась і доводи позивача про те, що вона зловживає алкоголем не підтверджено жодними доказами. Немає підстав для ізолювання дитини від матері. Законом передбачений мінімальний розмір аліментів, який справно сплачує ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 і яка в зустрічному позові про проживання з нею дитини не ставить питання про стягнення аліментів з ОСОБА_1 . Позивач своєю поведінкою формує негативне враження у дитини щодо її матері.

Представник 3-ї особи Путінцева Л.Ю. проти первісного позову заперечувала, підтримала зустрічний позов в рамках висновків Департаменту та враховуючи рекомендації комісії і консультативного висновку психолога, вважала за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. Дитина травмована, потребує реабілітації, тому вважала за необхідне забезпечити психологічну реабілітацію дитини в умовах КНП «Міська дитяча лікарня № 5», що не було виконано  ОСОБА_1 . Мати дитини проживає в Холодногірському районі м.Харкова, де обстежено умови і можливість проживання дитини. Інформації щодо неналежного виконання батьківських обов`язків до Служби по справах дітей щодо  ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 не надходило. Обстеження та лікування лікарем невропатологом чи психіатром проводиться лише за згодою обох батьків та є обов`язковим, однак це було порушено лікарями.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що у листопаді 2023р. працюючи водієм таксі він познайомився з  ОСОБА_5 , яка їхала до будинку осіб похилого віку та зазначила, що приблизно 9 місяців тому пішла від чоловіка, який її принижував, застосовував насильство та не дає спілкуватися з дитиною. Він також відвозив ОСОБА_5 з іграшкою «ведмедем» до дитини, де вона ночувала, а в ранці зателефонувала та зазначила, що ОСОБА_1 її не випускає з квартири і він приїжджав за нею. ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 повідомляла, що ОСОБА_1 протягом 10 років бив та катував її, встромляв виделку в ногу, зламав два ребра, розсік щоку, від чого виник шрам. Також ОСОБА_1 ображав дитину штовхав її в кут, бив собак та кішок.
Він та ОСОБА_5 почали зустрічатися, а з лютого 2025 р. почали проживати разом. Дізнавшись про це ОСОБА_1 почав телефонувати ОСОБА_5 та просив щоб вона повернулася, однак остання була проти, оскільки той зламав їй два ребра. При цьому ОСОБА_1 зазначав, що це «дурниця». В подальшому ОСОБА_1 в месенджері «Viber» почав ображати ОСОБА_5 . Між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 були перемовини щодо розлучення, при цьому ОСОБА_1 погодившись, знов закрив ОСОБА_5 у квартирі, а другий раз під приводом поїздки до суду - повіз її додому, тому він вимушений був її визволяти. При цьому ОСОБА_1 почав їх переслідувати, погрожував посадити, якщо ОСОБА_5 не погодиться з ним проживати, у зв`язку з чим вони написали заяву про злочин, яку зареєстрували у відділі поліції на вул. Ахієзерів (кол. Халтуріна) у м.Харкові. Вказана заява була залишена без розгляду у зв`язку з нібито «не знайденням» порушника. Одного разу ОСОБА_5 домовилась з ОСОБА_1 про зустріч з дитиною біля парку ім.Шевченка, при цьому ОСОБА_1 приїхав, розвернувся та поїхав. Також на телефон ОСОБА_5 надійшов дзвінок нібито з ДСНС про те, що потрібно забрати ОСОБА_27, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 потрапив у ДТП. Вони поїхали у іншу область, однак в подальшому з`ясувалось, що ОСОБА_1 пожартував.
Також ОСОБА_1 якимось чином вивіз дитину до Кіпру , звідки телефонував, присилав СМС повідомлення про круїз, надсилав фото з бару та зазначав, як відпочиває і ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 могла би бути з ним. В цей час в м. Харкові був блекаут і вони надіслали про це фото. 
ОСОБА_1 виставляє їх особами з алкогольною залежністю, під час проходження тестування у психолога, чоловік який знаходився з ОСОБА_1 погрожував їм побиттям. Він намагався спілкуватися з ОСОБА_1 щодо спільної участі у вихованні доньки, а останній зазначав, що ОСОБА_8 його обслуговує, вбирає, здійснює прання та готує їжу. ОСОБА_1 не бажає віддавати дитину, оскільки не бажає бути мобілізованим. Вони писали заяву до Служби по справах дітей, приходила комісія, яка обстежувала умови проживання, однак листом Служби по справах дітей було зазначено, що дитині краще проживати з батьком.
ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 з матеріалів справи дізналась, де тренується дитина і вони поїхали щоб з нею зустрітися. При цьому, ОСОБА_1 його побив, а також розбив його телефон. Також, ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 позбавлена батьківських прав. Він дійсно блокував автомобіль позивача, однак не чіпав дитину. Після чого, ОСОБА_1 поклав дитину до лікарні, щоб пов`язати ці події і на даний час це кримінальне правопорушення розслідується. Також він з ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 приїжджали до лікарської установи «Охматдит», однак лікарі відмовилися надавати інформацію щодо дитини, зазначаючи, що батько проти. У зв`язку з чим була викликана поліція. Також ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 викликав інспектор ювенальної превенції і остання надавала покази щодо зазначених подій.
ОСОБА_1 створив акаунт порнографічного характеру за участі ОСОБА_5 та розіслав його приблизно на 15 адрес, зокрема її сину, керівництву та знайомим. За ці дії  ОСОБА_1 був засуджений, з забороною проводити відеозйомки.У зв`язку з вироком ОСОБА_3 подано цивільний позов про відшкодування моральної шкоди і в судовому засіданні ОСОБА_1 зазначає про відсутність у нього коштів. ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 гарна ґаздиня, щодо її російського громадянства йому нічого невідомо. Ним та  ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 був зроблений ремонт, є окрема кімната для дитини, піаніно, комп`ютер та кішка і він згоден проживати разом, оскільки дитині потрібен захист.

Свідок ОСОБА_19 показала, що познайомилася з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (наразі ОСОБА_5 ) у 1997р., та була їх сусідкою поверхом вище за адресою АДРЕСА_4 . У 2014р. в сім`ї народилася ОСОБА_8 , якій вона є хресною. Після народження дитини в сім`ї почалися скандали, через 3-4 місяця вона побачила ОСОБА_5 з синцем на обличчі. Приблизно у 2015р. ОСОБА_5 прийшла до неї побитою, важко дихала і вона, як медик, накладала їй пов`язку при цьому було видно, що у останньої вірогідно перелам ребра. ОСОБА_5 розповіла, що ОСОБА_1  побивши її, вигнав без речей та документів і навіть босою. У 2016 році у магазині, який знаходиться поряд з будинком, її знайома продавець ОСОБА_21 повідомила, що приходила ОСОБА_5 з ОСОБА_8 , яка розповідала як батько б`є мати. Також ОСОБА_21 розповідала, що знаходячись у гостях вона бачила, як ОСОБА_1 встромив виделку у стегно ОСОБА_5 .
У 2019 році ОСОБА_5 зазначила, що виїжджає до матері в Крим і можливо не повернеться, тому що хоче жити спокійно та займатися вихованням дитини, оскільки побоювалась ОСОБА_1 , що він її вб`є. В подальшому в метро вона зустріла ОСОБА_1 з ОСОБА_7, яка була неохайно одягнута та не причесана. При цьому вона знала, що завдяки ОСОБА_5 дитина завжди була чисто одягнена доглянута і завжди весела. Через деякий час вона зустріла ОСОБА_5 , яка повідомила, що ОСОБА_1 насильно вивіз дитину до м. Харкова та шляхом шантажу змусив її повернутися, оскільки зазначав, що в разі неповернення вона дитину не побачить.
ОСОБА_1 купив цуценя вівчарки з якою вранці гуляла ОСОБА_27. Оскільки її квартира знаходиться зверху, вона чула як ОСОБА_1 кричить, б`є собаку, яка скиглила. Також вона чула крики ОСОБА_1 та сварки, які продовжувались тривалий час і як плаче ОСОБА_8 .
У 2025 році сусіди жаліли дитину, казали, що ОСОБА_8 займається пранням, готує їжу та обслуговує батька. Одного разу вона спекла пиріжки та хотіла пригостити ОСОБА_27, ОСОБА_1  прислав дитину, яка схватила пироги і одразу побігла додому, щоб в неї нічого не запитали, оскільки батько їй забороняє спілкуватися. Дитина, яка раніше була дуже товариська, зараз не вітається і не спілкується зі знайомими, проходить з нахиленою вниз головою, про що також зазначала і продавець магазину ОСОБА_21 . Крім того, ОСОБА_21 повідомила, що одного разу дитина розповіла, що проживає з незнайомим чоловіком, оскільки батько кудись поїхав. Вона бачить різницю в поведінці дівчинки, яка та була раніше і яка існує зараз. При цьому, ОСОБА_1  залякав цього свідка і яка боїться надавати покази в суді. Також у 2025 році вона бачила ОСОБА_1 , який скаржився на ОСОБА_5 (наразі ОСОБА_5 ), що та погана мати і п`яниця. При цьому вона зазначала, що ОСОБА_5 гарна мати, а дитина повинна проживати з матір`ю, тим більше дівчинка, і після того ОСОБА_1 з нею не спілкується. 
На початку війни, у зв`язку з відсутністю роботи вона з ОСОБА_5 шукали пункти видачі гуманітарної допомоги, оскільки треба було кормити сім`ю, при цьому ОСОБА_1 не працював і знаходився вдома. В подальшому ОСОБА_5 знайшла роботу в с.Високий в будинку осіб похилого віку. Приблизно у 2023 році ОСОБА_5 двічі проживала у неї, оскільки ОСОБА_1 її вигнав, залишившись з донькою, яка навіть боялася виходити з квартири.
ОСОБА_1 забороняв ОСОБА_5 бачитися з дитиною. Вона приносила ОСОБА_27 солодощі та іграшки від ОСОБА_5 , при цьому ОСОБА_1 думав, що ці подарунки від неї ( ОСОБА_19 ). 
Коли ОСОБА_5 проживала з дитиною, то завжди знаходилась поруч, відводила ОСОБА_27 до школи, на гуртки і в поліклініку. Щодо наявності у ОСОБА_5 російського громадянства їй нічого не відомо і остання про це ніколи не говорила. Після припинення сумісного проживання, мати цікавилась дитиною, дарувала їй подарунки, зокрема великого ведмедя, які ОСОБА_1 викидав на смітник чи спалював, а потім надсилав про це фото ОСОБА_5 . Мати марить дитиною, що для неї є найціннішим. Дитина займається бойовими мистецтвами, є чемпіоном України і говорить, що як виросте вб`є батька. Вона знає, що ОСОБА_5 приїжджала на тренування ОСОБА_7, де ОСОБА_1 спровокував бійку та вибив з рук телефон ОСОБА_9 .
Після поховання матері ОСОБА_5 , ОСОБА_1 прислав їй змонтоване фото на якому у труні знаходиться жінка з надписом ОСОБА_46, 51 рік. Також ОСОБА_1 надсилав їй порнографічний ролик за участю ОСОБА_5 , а при допиті слідчим вона дізналась, що такий ролик було надіслано ще 15 особам. Також, одного разу ОСОБА_1 своєму знайомому сусіду, який знаходився на підпитку, забризкав волосся на голові монтажною піною і знімав це на відео, як той мучиться, а в подальшому розповсюдив його. Вважає ОСОБА_1 хворою людиною, а відповідача гарною матір`ю, яка живе заради дитини.
Для опитуванням малолітньої дитини судом було залучено спеціаліста психолога, яка повідомила, що дитина, з якою вона спілкувалася до судового засідання трохи стримана та хвилюється, але контактна та може відповідати на питання. Тиску на цей момент не було.
Опитана малолітня ОСОБА_7 , без присутності батьків, пояснила, що коли батько проживав з мамою, то батьки не сварились і ніхто ні на кого не підіймав руку, а на день народження мама дарувала їй подарунки. Вона ходила на секцію карате, хто записував на секцію не пам`ятає. Також раніше вона ходила на танці, але карате їй подобалось більше. Мати водила її до школи, спілкувалась з вчителями, відвідувала батьківські збори. В навчанні більше допомагав батько, тому що пояснював краще. Мама прибирала, готувала їжу, а вона з батьком гуляла. Коли вона в магазині поцупила цукерку, то мати їй нічого не казала, чи бачила мати, що вона вкрала цукерку не знає. В подальшому, коли батько побачив, що вона вкрала цукерку в магазині, не розуміючи, що це погано, батько роз`яснив, що так робити не можна. Вона не пам`ятає чому її мама вивозила до Криму. Вона попрохала бабусю зателефонувати татові, щоб той приїхав. Батько приїхав та забрав її до м. Харкова, яким чином не пам`ятає.
У них була дача, де вона разом з батьками відпочивала. У суді мама говорила, що тато вдарив її (ОСОБА_27) об пеньок, однак такого не було. Про що мама говорила в суді їй розповідав батько.
Коли почалася війна хтось з батьків залишався вдома, а хтось ходив за гуманітарною допомогою, частіше це була мама. В подальшому мати пішла на роботу, а батько залишався вдома, чи ходив тато на роботу не пам`ятає. Мати приїжджала додому, мало приділяла їй уваги, однак що робила не пам`ятає. Одного разу мати з роботи не повернулась, не телефонувала і не писала їй, а вона в свою чергу також не телефонувала і не писала. Тато хотів проживати з мамою, т.я. її любив, однак вона не знає чи спілкувались з цього приводу батьки. У неї був свій мобільний телефон, номер якого мама знала, але телефонувала на номер батька, який надавав їй слухавку і не забороняв розмовляти. При цьому вона зазначала, що не бажає говорити з мамою, оскільки та їх покинула. Скільки мама телефонувала батьку не пам`ятає. У неї та у батька нові номери телефонів з якого часу та чому не знає. На день народження мама привезла порваного (пошкодженого) ведмедика, від якого тхнуло алкоголем і якого вони з батьком викинули на смітник. Батько розповідав, що у мами новий співмешканець і вона покинула їх. Причин у зв`язку з якими мати залишила родину, які зазначав батько, вона не пам`ятає. 
Наразі вона проживає з батьком, прибирає, готує їжу, знімає та загружає білизну до пральної машини і це їй подобається. Також це робить і батько. З сусідами вони не спілкуються. У неї була хресна, з якою вона спілкувалась давно і не бажає спілкуватись. Їй ніхто не говорив з ким можна спілкуватись. Сусідка-хресна пригощала її пиріжками, цукерок від мами не передавала і про маму будь-що не розповідала. Мама зараз нічого не передає, але сплачує аліменти.
З батьком вона приходить до магазину, будь яких продавців не знає і з ними не спілкується. Іноді батько виїжджає, на який час не пам`ятає, але завжди повертається. З сторонніми особами вона до магазину не приходила і не пам`ятає, що з нею проживав чужий чоловік.
Раніше з ними проживала цуценя вівчарки, яку купували для неї. Коли батько був на роботі з цуценям нікому було гуляти, а вона боялась виходити. Цуценя гадив на килим і батько підводив його до цього місця та пояснював, що так не можна робити. Після того цуценя віддали до селища. 
Мама телефонувала батьку, погрожуючи, що посадить його у в`язницю за те, що той не дозволяє бачитися з нею ( ОСОБА_8 ). Вона не пам`ятає чи привозив її тато на зустріч з мамою до парку. Мати хотіла її викрасти після тренування та заштовхати до машини, вона просила її не чіпати, при цьому батька вдарили і вони викликали поліцію. За допомогою тренера її повернули у машину батька.
Успіхи в навчанні у неї нормальні. Вона гуляє з подругами з її секції і на майданчику біля тренувань. Своє день народження вона святкувала з батьком у бесідці поряд з будинком, де проживає. На день народження у них не було гостей, в т.ч. і дітей, оскільки вона цього не бажала. Вона не пам`ятає чи була на днях народженнях у своїх друзів. Тато дарує їй м`які іграшки, які їй подобаються та дає гроші, які вона накопичує щоб купити навушники.
Відносини з батьком гарні, а з матір`ю - погані. З батьком вона гуляє, проводить багато часу, а мати не пише і не телефонує. Вона не хоче спілкуватись з матір`ю, оскільки та її сварила, лаялась, палила, часто пила горілку з подругами, про що сама зазначала. Вона хоче проживати з батьком, який її не ображав і не бажає бачитись з матір`ю. Рік тому спецназ вибивав двері їх квартири, поліцейські щось шукали і забрали телефон батька, який з цього приводу нічого не розповідав. Чим захоплюється батько не знає і він про це не розповідав. Вона не бачила, щоб батько монтує якісь фільми. Вони з татом дивляться фільми «жахіття» для підвищення адреналіну, а також про любов. Крім того, вона самостійно дивиться дитячі фільми та фільми про природу. 
З позитивних емоцій їй запам`яталося коли вони з батьком ходили до парку на атракціони, а з негативних спогадів - коли її вкусила власна собака, яку вона взяла за нашийник.
Вона не знає професію і ким працювала мама, батько є будівельником та проводить ремонти. У неї є старший брат ОСОБА_23 , у якого дружина ОСОБА_24 та син ОСОБА_25 , з якими вона спілкується, при цьому про маму вони не говорять. Звідки брат знає її новий номер телефону не пам`ятає.
Коли б мама та тато знов почали разом жити, вона б не бажала проживати з матір`ю, оскільки не вибачила їй, що та покинула її у 9 років. Їй як дівчині не хочеться спілкуватися з мамою та ділитися секретами, їй все байдуже, але прикро, що мама її покинула, про що розповів тато. Мама не пояснювала їй чому вона пішла з сім`ї.

За висновком психолога Чепеленко Ю.І. від 25.01.2026 у ході безпосереднього опитування дитини було зафіксовано чітку, повторювану позицію дівчинки щодо бажаного місця проживання. ОСОБА_27 неодноразово вербально підкреслювала, що «з татом їй краще», при цьому ці твердження супроводжувалися емоційною реакцією у вигляді сліз та помітного внутрішнього напруження. На запитання щодо можливого проживання з матір`ю дитина відповідала заперечно, використовуючи короткі, категоричні формулювання («ні», «не хочу з мамою»), що свідчить про афективно забарвлене рішення, а не раціонально зважений вибір (афект - інтенсивний короткочасний емоційний стан, який може звужувати можливість усвідомленого аналізу ситуації).
Водночас було помітно, що сам факт перебування у залі судового засідання є для дитини виражено стресогенним чинником (судовий простір як травматизуючий контекст). Дівчинці було складно орієнтуватися у тому, що відбувається, вона не завжди розуміла логіку процесу та значення власних відповідей, що є типовим для дітей молодшого шкільного віку в умовах формалізованої правової процедури (когнітивне перевантаження в ситуації стресу).
Особливо значущим є те, що під час опитування у дитини формувалося внутрішнє уявлення про необхідність «обирати» між батьками, що психологічно є для неї надмірно важким і потенційно травматичним (конфлікт лояльності - внутрішній конфлікт дитини, коли вона відчуває, що прихильність до одного з батьків означає зраду іншого). Дівчинка озвучувала побоювання, що їй «доведеться жити з мамою», хоча запитання стосувалися лише спілкування, що вказує на тривожне спотворення сприйняття ситуації та очікування негативного для себе сценарію.
Окремої уваги потребують висловлювання, які дитина почула від дорослих одразу після виходу із зали судового засідання. Фраза батька на кшталт «ти що, казала не так, як ми говорили» може бути розцінена як непряма форма психологічного тиску, що ставить під сумнів автономність висловленої позиції дитини та підсилює її внутрішню тривогу щодо «правильності» власних відповідей. Додатково тривожним є висловлювання матері про можливу фізичну небезпеку з боку батька, озвучене в присутності дитини, що створює загрозу суб`єктивного відчуття небезпеки та підриває базове відчуття захищеності.
Під час опитування та спостереження також було зафіксовано повторювані самопошкоджувальні дії низької інтенсивності (скубання, роздряпування шкіри пальців до утворення ран), які можуть розглядатися як несвідома тілесна стратегія зниження внутрішньої напруги.
Аналіз поведінки обох батьків у межах судового процесу та позасудової взаємодії з дитиною свідчить про те, що на даному етапі їхні дії не повною мірою відповідають принципу найкращих інтересів дитини (best interests of the child), закріпленому у Конвенції ООН про права дитини та рекомендованому до застосування у сімейних спорах.
Зокрема, було зафіксовано залучення дитини до дорослого конфлікту між батьками; непрямий психологічний тиск після судового опитування (коментарі щодо «правильності» відповідей); емоційно навантажені висловлювання у присутності дитини, які формують у неї почуття провини, страху та відповідальності за рішення дорослих; недостатній рівень емоційного захисту дитини у стресовій ситуації судового розгляду.
Хоча обидва батьки забезпечують базові фізичні потреби дитини (проживання, харчування, навчання), психоемоційна безпека ОСОБА_7 не є достатньо забезпеченою. Дитина демонструє ознаки хронічної тривоги, емоційного перевантаження та соматизованих реакцій на стрес, що вказує на порушення відчуття стабільності та захищеності (емоційна небезпека як фактор психологічної дезадаптації).
Поведінка батьків більше орієнтована на відстоювання власних позицій та контролю ситуації, ніж на врахування вікових, емоційних та психологічних можливостей дитини. У таких умовах ОСОБА_27 змушена адаптуватися до конфлікту дорослих, що є для неї надмірним навантаженням і створює ризик: формування тривожних розладів; закріплення уникальної або надмірно слухняної поведінки; розвитку психосоматичних порушень; зниження довіри до дорослих і соціального оточення.
Таким чином, подальші рішення щодо дитини мають ухвалюватися з пріоритетом її психоемоційного стану, а не інтересів чи переконань дорослих сторін конфлікту. Будь-які дії, що можуть повторно травматизувати дитину або посилити її тривожний стан, мають бути мінімізовані або виключені.
З огляду на психоемоційний стан дитини, особливості її реагування на стрес, рекомендовано вжити комплекс заходів, спрямованих на захист психічного здоров`я та стабілізацію емоційного стану ОСОБА_7.
1. Обмеження повторної психотравматизації. Рекомендується максимально обмежити подальше залучення дитини до судових процедур, зокрема повторних опитувань, викликів до суду чи допитів, якщо в цьому немає гострої процесуальної необхідності. Наявні покази дитини доцільно використовувати в зафіксованому вигляді. Повторне відтворення травматичного досвіду може посилити тривожність, соматичні симптоми та сформувати відчуття небезпеки з боку дорослого світу (ретравматизація).
2. Забезпечення регулярного психологічного супроводу. Дитині рекомендовано систематичний психологічний супровід (не епізодичні консультації), бажано у фахівця, який має досвід роботи з дітьми, залученими до сімейних конфліктів; наслідками хронічного стресу; тривожними та психосоматичними проявами. Оптимальним є формат індивідуальної роботи не рідше 1 разу на тиждень на початковому етапі з подальшим переглядом частоти залежно від динаміки стану.
3. Розмежування дитини та батьківського конфлікту. Категорично не рекомендовано: обговорювати з дитиною перебіг судового процесу; коментувати її відповіді або «правильність» сказаного; використовувати формулювання, що можуть інтерпретуватися як тиск, контроль або оцінка її позиції. (т.2 а.с.107)

Суд вислухавши доводи сторін, їх представників, представника 3-ї особи, свідків, опитавши малолітню ОСОБА_27 , встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 одружились 02 листопада 2001 р., про що здійснено відповідний запис за №1303. Прізвища сторін після укладення шлюбу: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . (т.1 а.с. 100)
У ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_7 , про що здійснено відповідний запис за №1103. (т.1 а.с. 99)
Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 18.03.2024р. (справа №643/1027/24) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано. (т.1 а.с. 101)
Судовим наказом Московського районного суду м.Харкова від 28.05.2024р. з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 стягнено аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 22.05.2024 та до досягнення дитиною повноліття. (т.1 а.с. 102)
Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 21.05.2024 за адресою:  АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с. 105)
Згідно декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу №0001-23Н5-А9АО від 08.06.2024 законним представником пацієнта ОСОБА_1 щодо своєї дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 укладено договір з лікарем Доро О.М. (т.1 а.с.108)
За довідками КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» від 26.07.2024 за №947 та КНП ХОР «Обласний психонервологічний диспансер №3» від 26.07.2024 за №2007 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на обліках не перебуває, за медичною допомогою не звертався. (т.1 а.с.106,107)
Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_7 від 08.08.2025р. молодший лейтенант запасу ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 . Законні підстави на відстрочку від мобілізації згідно ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відсутні. Військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра Оборони України №402 від 14.08.2008 не проходив. Як вбачається з витягу з ЄДРПВ «Оберіг» (послужна картка офіцера запасу) щодо ОСОБА_1 , місце проживання якого зазначено: АДРЕСА_5 , відомості про проходження медичного огляду чи зборів відсутні. (т.2 а.с.24,25)
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 за ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль «TOYOTA CAMRY» д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 р.в. (т.1 а.с.62)
Листом від 23.05.2024 Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей у зв`язку зі зверненням ОСОБА_5 про визначення місця проживання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пропонувала ОСОБА_1 з`явитися для співбесіди. (т.1 а.с.109) 
Листом від 25.07.2024 Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради на адресуОСОБА_1  було повідомлено, що питання визначення місця проживання ОСОБА_7 з матір`ю розглянуто на засіданні Комісії та враховуючи думку ОСОБА_7 Департаментом служб надано роз`яснення матері дитини, що прийняття рішення щодо визначення місця проживання доньки із нею не відповідає інтересам дитини. (т.1 а.с.110)
ОСОБА_5 17.07.2024 зверталась до Служби у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітейщодо погроз та створення  ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з донькою ОСОБА_7 (т.1 а.с.165)
Згідно відповіді Служби у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей від 15.08.2024 на адресуОСОБА_5 щодо перешкод у спілкуванні з донькою ОСОБА_7 повідомлено, що для з`ясування обставин викладених у зверненні та проведення бесіди,ОСОБА_1 був запрошений до ССД по Салтівському району, але не з`явився.Роз`яснено право звернення до суду. (т.1 а.с.168,180)
ОСОБА_5 23.09.2024 повторно зверталась до Служби у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей щодо погроз та створення  ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з донькою ОСОБА_7 та визначення Службою днів та часу для такого спілкування. (т.1 а.с.180)
Фізична особа - підприємець ОСОБА_31 своїм листом від 08.08.2024 повідомляє, що ОСОБА_7 відвідує заняття кікбоксінгу в Спортивному клубі «Бастіон», де на тренування її супроводжує, забирає та цікавиться спортивними досягненнями лише батько ОСОБА_1 мати ОСОБА_7 тренування доньки не відвідує, по телефону спортивним життям та досягненнями доньки не цікавилась. ОСОБА_7 зарекомендувала себе з позитивної сторони, уважна, наполеглива, слухається тренера, постійно приймає участь в змаганнях та зайняла призові І місця в змаганні з Козацького двобою та на турнірі з кікбоксінгу Харківської області. (т.1 а.с.117)
КЗ «Харківський ліцей №143 Харківської міської ради» листом від 15.10.2024 за №259/01-33/24 на адресу Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей повідомляє, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 навчається в ліцеї з першого класу та зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна учениця, яка має навчальні досягнення переважно достатнього рівня. У 2021/2022 н.р. під час очного навчання (до повномаштабного вторгнення) мати дівчинки ОСОБА_5 завжди супроводжувала дитину до школи і питання щодо організації навчання дитини вирішувалося з нею. Батько ОСОБА_1 , брав участь у позакласній роботі з учнями, зокрема був організатором екскурсії до зоопарку. У 2022/2023 н.р. ОСОБА_27 під час дистанційного навчання, нерегулярно відвідувала онлайн - уроки, зі слів матері через неякісний Інтернет, але деякі завдання виконувала. Класний керівник неодноразово телефонувала мамі з приводу відвідування уроків дитиною. Мати спілкувалась безініціативно. З січня 2024 ОСОБА_27 проживає разом з батьком, ОСОБА_1 . Онлайн - уроки відвідувала, але інколи мали місце пропуски занять. Батько спілкувався з класним керівником, приходив до школи, щоб отримати та повернути підручники. З цього ж періоду мати дитини участі в навчальному процесі не брала і не комунікувала з вчителями. Зі слів класного керівника ОСОБА_1 у 2024/2025 н.р. підтримує дитину у навчанні, контролює відвідування дитиною онлайн - уроків, спілкується з класним керівником. Поруч з цим є поодинокі пропуски навчальних занять та несвоєчасне виконання домашніх завдань, що обумовлюють здебільшого об`єктивними причинами. ОСОБА_1 організує позашкільне життя дитини, ОСОБА_27 займається спортом, бере участь в змаганнях з кікбоксінгу, має нагороди. Батько слідкує за здоров`ям дитини, її зовнішнім виглядом. Мати ОСОБА_5 , від початку 2024/2025 н.р. з вчителями не зустрічалась, навчанням ОСОБА_8 не цікавилась. (т.1 а.с.118)
В подальшому КЗ «Харківський ліцей №143 Харківської міської ради» листом від 10.01.2025 за №05/01-33/25К-156/150.10 на запит адвоката ОСОБА_45. щодо факту здійснення виховання дитини матір`ю ОСОБА_5 повідомив, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ученицею 4-Б класу, навчається з 01.09.2021 р. (з 1 класу). Заяву про зарахування писала ОСОБА_5 . Починаючи з березня 2020р. заклад працює дистанційно або в змішаному форматі (через пандемію COVID-19 та повномаштабну військову агресію рф). З 24.02.2022 освітній процес в закладі здійснюється виключно онлайн та в змішаному режимі на ст.метро «Академіка Павлова» для учнів початкових класів. ОСОБА_7 навчається виключно дистанційно. За даними класного керівника ОСОБА_7 навчається здебільшого на достатньому рівні, намагається відвідувати якомога більше уроків онлайн і їй за заявою батька ОСОБА_1 було надано закладом освіти в тимчасове користування ноутбук. Але у ОСОБА_7 є пропуски навчальних занять, домашні завдання і інші роботи надсилаються нерегулярно і вибірково. Мати ОСОБА_7 , ОСОБА_5 раніше (до повномаштабної військової агресії з боку рф) цікавилася питаннями організації навчального процесу, спілкувалася в телефонному режимі з класним керівником, відвідувала батьківські збори (онлайн). З 2024 року дитина постійно проживає з батьком ОСОБА_1 , саме він знаходиться на зв`язку з класним керівником та, за необхідністю, з адміністрацією закладу освіти. Щодо участі у виконанні домашніх завдань, організації додаткових занять, позашкільного життя дитини, придбання необхідних речей для ОСОБА_7 , це питання знаходиться поза межами впливу закладу освіти. (т.1 а.с.191)

Згідно відповіді КНП «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради від 15.10.2024 за №541 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що мешкає за адресою:  АДРЕСА_1 спостерігається фахівцями поліклініки з дня народження. Декларація про надання первинної медичної допомоги була підписана з лікарем-педіатром Доро О.М. з батьком дитини ОСОБА_1 08.06.2024. Від народження до 2021 догляд за дитиною здійснювали батьки дівчинки: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Останній раз 13.07.2021 батьки разом з дитиною були на прийомі у лікаря-педіатра для проведення щеплення їх дитині. У 2024 р. на прийом до лікаря доньку ОСОБА_8 супроводжував батько ОСОБА_1 . Дівчинка знаходиться під дінамічним спостереженням лікаря-кардіоревматолога дитячого КНП «Міська дитяча поліклініка №7» з діагнозом: вторинна кардіоміопатія. Догляд за дитиною здійснює батько, рекомендації лікаря-педіатра виконуються. Останнє відвідування ОСОБА_7 до лікаря-педіатра поліклініки з приводу профілактичного огляду на проведення щеплення ОПВ відбувалось 24.09.2024 у супроводі батька. (т.1 а.с.119) 
На запит адвоката ОСОБА_45. КНП «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради листом від 13. 01.2025 за №26 надала аналогічну інформацію щодо дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.192) 
24.02.25 ОСОБА_7 , 10 років, направлена на стаціонарне лікування на 03.03.2025 до психіатричного відділення інституту ДУ «ЮЗДП НАМН» з діагнозом F43.1. (т.1 а.с.195)
Згідно консультативного висновку спеціаліста ДУ «Інститут охорони здоров`я дітей та підлітків Національної академії медичних наук» дитячого психіатра Ісаєва О.П. від 03.03.2025 ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено діагноз: постравматичний стресовий розлад (F43.1.), рекомендовано продовження нагляду і контролю один раз на місяць. (т.1 а.с. 238)
За консультативним висновком спеціаліста ДУ «Інститут охорони здоров`я дітей та підлітків Національної академії медичних наук» Ісаєвої О.П. від 24.02.25 ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено діагноз: постравматичний стресовий розлад (F43.1), продовження надання контролю на один місяць. (т.1 а.с. 240-243)
Як вбачається з консультативного висновку спеціаліста психолога КНП «Міська дитяча лікарня №5» Камишан Л.В. від 06.05.25 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 прийшла до психолога у супроводі батька, з яким на даний момент проживає. Звертало на себе увагу як міцно тримав батько доньку за руку. Мати дівчинки також була присутня під час обстеження, проте дитина не вступала з нею в контакт, візуально ігнорувала, називала «біологічна мати», пояснюючи це тим, що та «пиячила, палила та кинула нас». Дівчинка повідомила про свій страх, що мати може її викрасти. Під час дослідження емоційно сплощена, обережна та насторожена. В висловлюваннях звучить тривога щодо можливої розлуки з батьком. Батьки висловлюють різні версії подій в родині. За словами батька, мати покинула сім`ю заради інших стосунків, тоді як мати пояснює, що була вимушена піти через жорстоке поводження з боку чоловіка. При дослідженні особистісних особливостей опитувальник має клінічно значущий рівень тривожності, потреба в фізичній та емоційній безпеці. Дитина намалювала лише себе та батька, які тримаються за руки. Образ матері відсутній. Така редукція сімейної системи свідчить про виключення матері з емоційного простору дитини. Це може бути наслідком психологічної травми або сформованих негативних установок. (т.2 а.с.103) 
З наданих скриншотів листування в месенджері вбачаються погрози ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_5 , а саме її життю і здоров`ю з використанням нецензурної лайки, образ, з відповідними фотографіями, в тому числі з телефону доньки ОСОБА_8 , що підтверджує покази відповідачки за первісним позовом в судовому засіданні. (т.1 а.с.226-232)
Як вбачається з переписки в месенджері 18.04.2024 між ОСОБА_34 «адмін..» остання питає ОСОБА_5 «Що це таке? Хто це зробив? З якою ціллю? На ватсап видно повністю відправила», а ОСОБА_5 відповідає «Це зробив мій колишній чоловік (я з ним офіційно у розлученні), присилає він ці відео сьогодні всім моїм знайомим з ціллю скомпрометувати мене, завтра йду до поліції писати заяву на нього». (т.1 а.с.169)

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.01.2025 (справа № 643/14440/24) ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 2 ст. 301, ч. 3 ст. 301 КК України і з застосуванням ч.1 ст.70 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язану з виготовленням кіно-та відео продукції на строк два роки і на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки. На підставі п.4 ч.1 ст.96-2 КК України застосовано спеціальну конфіскацію в дохід держави мобільного телефону моделі «Xiaomi» моделі «Redmi Note 11», який належить ОСОБА_1 (т.1 а.с.161,162)

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_9 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 19 березня 2025 р., про що здійснено відповідний запис за №92. Прізвища сторін після укладення шлюбу: ОСОБА_5 . (т.1 а.с.212)
Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 ОСОБА_35 20 вересня 2025 р. змінила ім`я, про що складено відповідний запис за №45. Прізвище, ім`я, по батькові після державної реєстрації імені: ОСОБА_5 . (т.2 а.с.71)
Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 16.08.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.69)
Як вбачається з військово-облікового документу «Резерв+» сформованого 02.07.2024  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,знаходилась на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_8 як молодший спеціаліст з медичною освітою, медична сестра. (т.1 а.с.213)
За довідкою відділу обслуговування громадян №11 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 08.01.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області, як отримувач пенсії за віком (ЗУ №1058-ІV, Прик. Полож., п.2 ч.1; ЗУ №1788, ст.13,а) (Робота за списком №1) по довічно. Загальний трудовий стаж: 26 років, в т.ч. стаж роботи по списку №1: 12 років. (т.1 а.с.159)
Згідно довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії від 25.03.2025 ОСОБА_5 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та її сукупний дохід за період з 01.03.2024 по 31.03.2025 роки склав 39083 грн. (т.1 а.с.215)
За довідками КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» від 23.04.2024 за №533 та КНП «Міський психонервологічний диспансер №3» ХМР від 26.04.2024 за №1039 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 на обліках не перебуває, під час огляду ознак наркозалежності не виявлено. (т.1 а.с.163,164)
Відповідно свідоцтва від 12.03.1992 №МД-245 сумісного радянсько-канадського підприємства «Містер Гудбай» центр «Академія» ОСОБА_5 закінчила курс косметології та масажу і рішенням екзаменаційної комісії їй присвоєно кваліфікацію косметик, масажист. (т.1 а.с.177)
Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_5 ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Білогірськ Республіки Крим. (т.1 а.с.170)
Відповідно до договорів купівлі продажу від 23.01.2025 та 27.01.2025 посвідчених приватним нотаріусом ХМНО Шуть О.Г. в р.№151 та р.№339 ОСОБА_37 (в особі представника ОСОБА_38 ) «Продавець» передав у власність, а ОСОБА_5 прийняла у власність однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 . Також ОСОБА_39 «Продавець» передав у власність, а ОСОБА_5 прийняла у власність однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 . Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав від 23.01.2025 та 27.01.2025 власником зазначених квартир є ОСОБА_5 . (т.1 а.с.171-174) 

За висновком від 16.06.2025 №235 Департаментом служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради розглянуто питання щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з одним із батьків, при цьому встановлено, що мати дитини - ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_1 . Шлюб між батьками дитини розірвано 18.03.2024.
Малолітня ОСОБА_7 , мешкає разом із батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , де для дитини створені належні умови для проживання (акт обстеження умов проживання від 22.11.2024).
ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований, на підтвердження матеріального забезпечення надав виписки по картці/рахунку і додатковим рахункам в АТ КБ «ПриватБанк», які належать ОСОБА_1 , на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.
Вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.01.2025 ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст.301 КК України.
ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , де створені належні умови для проживання дитини (акт обстеження умов проживання від 05.04.2025), матеріально забезпечена, перебуває на обліку в ГУ Пенсійного фонду України в Харківській області, як отримувач пенсії за віком, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, має на праві власності дві квартири за адресами: АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 .
Малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває під наглядом фахівців КНП «Міська дитяча поліклініка №7», декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу укладено лікарем з батьком, ОСОБА_1 .
Згідно з інформацією адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка №7» від народження до 2021 року догляд за дитиною здійснювали батьки дівчинки ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Останній раз 13.07.2021 батьки разом з дитиною були на прийомі у лікаря-педіатра для проведення щеплення їх дитині. У 2024 році на прийом до лікарів доньку ОСОБА_8 супроводжував батько, ОСОБА_1 , який здійснює догляд за дитиною.
Згідно з інформацією адміністрації КЗ «Харківській ліцей №143 Харківської міської ради» малолітня ОСОБА_7 навчається з першого класу, у 2021/2022 навчальному році під час очного навчання мати дівчинки, ОСОБА_5 , завжди супроводжувала дитину до школи. Питання щодо організації навчання дитини вирішувалися нею. Батько, ОСОБА_1 , брав участь в позакласній роботі з учнями, зокрема був організатором екскурсій до зоопарку. У 2022/2023 н.р. ОСОБА_27, в умовах дистанційного навчання, нерегулярно відвідувала уроки, зі слів матері, через неякісний Інтернет, але деякі завдання виконувала. Класний керівник неодноразово телефонувала мамі з приводу відвідування уроків дитиною, мати спілкувалась безініціативно. З січня 2024 року ОСОБА_8 проживає з батьком, ОСОБА_1 , онлайн - уроки відвідувала, але інколи мали місце пропуски занять. Батько спілкувався з класним керівником, приходив до школи, щоб отримати та повернути підручники. З цього ж періоду мати дитини участі у навчальному процесі не брала та не комунікувала з вчителями. Батько дитини у 2024/2025 н.р. підтримує дитину у навчанні, контролює відвідування дитиною онлайн-уроків, спілкується з класним керівником, слідкує за здоров`ям дитини її зовнішнім виглядом.
Як вбачається зі свідоцтва досягнень КЗ «Харківській ліцей №143 Харківської міської ради» за 2024/2025 навчальний рік, рішенням педагогічної ради № 11 від 30.05.2025 ОСОБА_27 переведено на наступний рік навчання з рекомендацією вчителя: сприяти активній участі в житті класного колективу, зміцнювати навички співпраці та командної роботи, розвивати впевненість у власних силах, підтримувати мотивацію до навчання та заохочувати допитливість і самостійність. (т.2 а.с.137-138)
Згідно з інформацією ФОП ОСОБА_31 , ОСОБА_7 відвідує заняття з кікбоксінгу в Спортивному клубі «Бастіон». На тренування її постійно супроводжує лише батько, ОСОБА_1 забирає її з тренувань лише батько. Спортивними досягненнями цікавиться лише батько. Мати ОСОБА_7 жодного разу не з`являлась, по телефону спортивним життям та досягненнями не цікавилась.
Під час проходження співбесіди спеціалістом Департаменту з малолітньою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дитина повідомила, що хоче мешкати разом з батьком. Дитина постійно оберталася в сторону батька та очікувала від нього схвалення.
Питання щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_7 , з одним із батьків, було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, де були заслухані батьки дитини та рекомендовано батькам привести дитину для проходження психологічного тестування і з`ясування психоемоційного стану дитини до КНП «Міська дитяча лікарня № 5», де з дитиною працював клінічний психолог.
Згідно з консультативним висновком спеціаліста на момент дослідження виявляється підвищений рівень тривожності, потреба у стабільному, захищеному середовищі. Установки дитини щодо матері мають різко негативний характер і можуть бути частково індукованими (не можна виключити вплив на неї зацікавлених осіб).
Питання щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_7 з одним із батьків, було повторно розглянуто на засіданні Комісії.
Відповідно до ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини ( ОСОБА_1 засуджений за ч.ч. 2, 3 ст. 301 КК України).
Враховуючи рекомендації Комісії, надані документи, консультативний висновок клінічного психолога, керуючись ст. ст. 19, 160, 161, 171 СК України, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю, ОСОБА_40 та зобов`язати ОСОБА_1 забезпечити проходження малолітньою ОСОБА_7 психологічної реабілітації в умовах стаціонару КНП «Міська дитяча лікарня № 5». (т.2 а.с.7,8)

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.
Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.
Частинами 1,2 стаття 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).
При визначенні місця проживання дитини судами необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідно до частин 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.
Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 конвенції).
Статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.
Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею.
Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.
Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.
При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її в`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.
На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, щодо підтримки ідеї про те, що в усіх рішеннях, які стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року (справа № 402/428/16-ц провадження № 14-327цс18) вказала, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.
Відповідно до ст. 10 Закон № 1382-IV правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМ України від 02.03.2016 № 207 затверджено Правила реєстрації місця проживання (далі - Правила).
Відповідно до пункту 18 Правил реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2020 року (справа № 711/1435/19 провадження № 61-17880св19) зроблено висновок, що у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20 листопада 1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства» (Преамбула Закону). Відповідно до статті 18 вказаного Закону Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд вважає, що позивачем не доведено обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог та наданих доказів, а саме що мати дитини самоусунулась від виховання та участі у житті доньки, зловживає алкоголем і має аморальну поведінку, яка не сприяє розвитку дитини.
Навпаки, в судовому засідання встановлено, що ОСОБА_1 в СМС повідомленнях погрожував ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 , чинив перешкоди у спілкуванні з дитиною, не має офіційних джерел доходів, негативний висновок органу опіки та піклування, засуджений за розповсюдження порнографії, що на думку суду є неприпустимим для проживання з ним доньки - дівчинки 11 літнього віку.
Суд звертає увагу на ігнорування ОСОБА_1 вимог Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо зобов`язання забезпечення проходження малолітньою ОСОБА_7 психологічної реабілітації в умовах стаціонару КНП «Міська дитяча лікарня № 5».
При цьому, психологом під час складання висновку від 25.01.2026 також було наголошено, що без належної психологічної допомоги існує ризик формування психосоматичних порушень, зростання соціальної закритості, зниження довіри до дорослих і світу загалом, ускладнень у формуванні стабільних стосунків у майбутньому.

Під час проходження співбесіди спеціалістом Департаменту з малолітньою ОСОБА_7 дитина повідомила, що хоче мешкати разом з батьком. Дитина постійно оберталася в сторону батька та очікувала від нього схвалення.
Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради було рекомендовано батькам привести дитину для проходження психологічного тестування і з`ясування психоемоційного стану дитини до КНП «Міська дитяча лікарня № 5», де з дитиною працював клінічний психолог.
Згідно з консультативним висновком спеціаліста на момент дослідження у дитини виявляється підвищений рівень тривожності, потреба у стабільному, захищеному середовищі. Установки дитини щодо матері мають різко негативний характер і можуть бути частково індукованими (не можна виключити вплив на неї зацікавлених осіб).
При опитуванні дитини в судовому засіданні ОСОБА_7 також виявляла підвищений рівень тривожності, зазначала, що хоче проживати з батьком. На думку незалежного психолога, залученого судом, вбачається вплив на неї зацікавлених осіб. Зокрема, фраза батька «ти що, казала не так, як ми говорили» може бути розцінена як непряма форма психологічного тиску, що ставить під сумнів автономність висловленої позиції дитини та підсилює її внутрішню тривогу щодо «правильності» власних відповідей.

Також привертає увагу висновок психолога в частині, що малолітня ОСОБА_7 повідомляє, що з восьмирічного віку почала самостійно готувати їжу, зазначаючи, що їй це подобається. При цьому з`ясувалося, що дитина має певні побутові обов`язки, іноді залишається вдома сама, коли батько йде на роботу. Така поведінка може свідчити про ситуацію, коли дитина частково бере на себе ролі дорослого, що є фактором ризику емоційного виснаження у майбутньому. Також поведінка та емоційні реакції ОСОБА_7 відповідають картині хронічної тривоги, пов`язаної з сімейною нестабільністю; невирішеного почуття образи та втрати щодо матері; при цьому батько описується як емоційно запальний, що може додатково підсилювати напруження дитини; дитина внутрішньо змушена «обирати», що суперечить її базовій потребі зберігати зв`язок з обома батьками.
Згідно консультативного висновку поліклініки Центру ментального здоров`я від 29.01.2026 вбачається, що зі слів батька у дитини підвищений тривожний стан після участі у засіданні в суді, де на дитину тиснули учасники справи, після чого вона погано спить та перебуває в постійному тривожному стані. (т.2 а.с.128)
Незважаючи на це та рекомендації психолога, щодо максимального обмеження подальшого залучення дитини до судових процедур для запобігання повторної психотравматизації, конфліктів між батьками та ситуацій вибору між ними, що не відповідає її найкращим інтересам та становить ризик для психічного здоров`я, позивач після опитування дитини знову з`явився з дитиною до зали судового засідання 05.03.2026, зазначаючи, що на цьому наполягала дитина.
Також, суд звертає увагу на спілкування в месенджері між батьком і малолітньою дитиною з використанням нецензурної лексики (т.2 а.с.135-136), що свідчить, зокрема, про прийняття і звичність такого спілкування та прогалин у вихованні дитини.

Щодо вимоги позивача про заборону вивезення дитини за межі України без дозволу батька, суд зазначає таке.
Порядок перетину кордону громадянами України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724, з відповідними змінами).
Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують.
Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (пункт 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України).
На час запровадження на території України надзвичайного або воєнного стану діють положення абзацу тринадцятого пункту 23 Правил перетинання державного кордону громадянами України, відповідно до яких виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.
Переміщення дитини за межі держави постійного місця її проживання без згоди того з батьків, який здійснює опіку над дитиною, визнається незаконним згідно з Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей.
Філософія цієї Конвенції полягає в боротьбі проти збільшення міжнародних викрадень, заснованій на бажанні захистити дітей та тлумаченні їхніх справжніх інтересів. Відповідно, мета попередження та негайного повернення відповідає концепції «найкращих інтересів дитини».
За відсутності у національному законодавстві чітких положень, якими б було врегульовано порядок вирішення питання застосування судом превентивної тимчасової заборони на виїзд дитини за межі України та подальшого скасування такої заборони, Верховний Суд, виходячи із положень Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей й Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, статті 5 ЦПК України, вважає, що такі тимчасові заходи можуть підлягати до застосування у випадку доведення, що існує ризик викрадення (незаконного переміщення) дитини, яка має звичайне місце проживання в Україні.
Відсутні законні підстави для заборони виїзду малолітньої ОСОБА_7 за межі України без згоди батька, оскільки позивач не довів створення відповідачем реальної загрози неправомірного вивезення дитини.
Внесення Кабінетом Міністрів України у 2022 році змін до Правил перетинання державного кордону громадянами України, зокрема доповнення їх пунктом 23 щодо порядку виїзду за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, було обумовлено введенням воєнного стану в Україні внаслідок агресії російської федерації, пов`язаними із цим ризиками та обмеженнями і необхідністю врахування в першу чергу найкращих інтересів дітей.
Такий порядок виїзду за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, на час воєнного стану наразі є загальним для всіх дітей - громадян України. Підстав для виняткового врегулювання цього питання саме щодо малолітньої ОСОБА_7 позивачем у цій справі не доведено.
Превентивні тимчасові заборони на виїзд дитини за межі України можуть підлягати до застосування у випадку доведення, що існує ризик викрадення (незаконного переміщення) дитини, яка має звичайне місце проживання в Україні.
З`ясувавши обставини справи та дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині заборони вивезення дитини за межі України без дозволу батька. Доводи ОСОБА_1 , що відповідач ОСОБА_3 має намір вивезти за кордон спільної з позивачем доньки, не можуть бути визнані такими, що підтверджені достатніми та достовірними доказами. Позивач не надав доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, порушення його прав або прав дитини чи наявності реальної загрози порушення цих прав. Позивач ОСОБА_1 не довів, що конкретні дії відповідача призведуть до порушення прав дитини або його прав.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 належить стягнути сплаченій нею судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. (т.1. а.с.185)
Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 13, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні первісного позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та про заборону вивезення дитини за межі України без дозволу батька - відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Визначити місце місце проживання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю, ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 03 квітня 2026 року. 

Сторони:
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
Відповідач:  ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) ОСОБА_5 ,зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;
3-я особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, місцезнаходження юридичної особи: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55.

Суддя Л.Г. Проценко