В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 936/125/26 
Провадження № 1-кп/936/75/2026 
04.03.2026 селище Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Н.Давидково, Мукачівського району, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 КК України,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 20.12.2025 близько 23.00 години умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, знаходячись по місцю проживання громадянина ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, викрав з гаманця, який знаходився в шафі кухонної кімнати будинку, грошові кошти в сумі 4200 гривень, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_6 спричинено матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім цього, ОСОБА_4 25.12.2025 близько 12.00 години, знаходячись на території парку по вул.Карпатська в селищі Воловець Мукачівського району разом зі ОСОБА_4 , під час того як останній на деякий час залишив свою сумку з гаманцем в парку на лавочці, то ОСОБА_4 умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, бажаючи їх настання, з метою викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, викрав із гаманця потерпілого ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 3800 гривень, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_4 спричинено матеріальну шкоду на вказану суму.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті.
Потерпілий ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, надав письмове клопотання про розгляд справи без його участі, претензій до обвинуваченого не має.

Потерпілий ОСОБА_5 під час судового розгляду пояснив, що претензій до обвинуваченого не має, оскільки викрадені грошові кошти йому повернуто. Просив суд обрати ОСОБА_4 міру покарання, не пов`язану з позбавленням волі.
Враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину, суд у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України визнає недоцільним дослідження інших доказів стосовно тих фактичних обставини справи, які ніким не оспорюються.
Суд належним чином проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у скоєнні злочину, і його дії вірно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, згідно з якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання для досягнення його цілей, визначених у ст. 50 КК України.
Правова позиція щодо дотримання справедливості висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин.
З досліджених даних про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, на обліку на наркологічному та психіатричному обліку у КНП "Воловецька центральна лікарня Воловецької селищної ради" не перебуває, орган місцевого самоврядування по місцю фактичного проживання характеризує ОСОБА_4 добре, з потерпілим примирився, завдану шкоду відшкодував.
Згідно з ст.66 КК України обставинами справи, що пом`якшують покарання, є щире каяття обвинуваченого.
Обтяжуючих обставин справи згідно ст.67 КК України немає.
З досудової доповіді Мукачівського районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" в Закарпатській області від 27.02.2026 року вбачається, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_4 оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі, для окремих осіб оцінюється як середній. Дослідження інформації, що характеризує особу за місцем її проживання/навчання/роботи, умов її життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення нею повторного кримінального правопорушення, а також імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства. 
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, з метою застосування загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України, виходячи з принципів необхідності та достатності призначеного покарання, попередження вчинення нових злочинів, з урахуванням позиції прокурора, який не просив міру покарання, пов`язану з реальним позбавленням волі, потерпілих, які також не наполягали на суворій мірі покарання, суд приходить висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальних витрат та речових доказів немає.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту залишити без змін в межах строку дії ухвали слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області ОСОБА_7 від 20.01.2026 №936/48/26. 
Суд, керуючись ст.ст. 371, 374 КПК України,

У Х В АЛ И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Згідно з ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на два роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту ОСОБА_4 не змінювати в межах строку дії ухвали слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області ОСОБА_7 від 20.01.2026 №936/48/26 -до 14.03.2026 включно.
Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний термін з часу його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя                     ОСОБА_1