ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-49, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2026	 	Справа №904/6344/20 (203/9516/25)	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Камші Н.М., за участю секретаря судового засідання Паніної В.О., розглянувши справу 

за позовом ОСОБА_1 , м. Дніпро 
до Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Дніпро 
про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 43 386,84 грн. 

Представники: 
від позивача: не з`явився
від відповідача: Юрін І.О.

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Центрального районного суду міста Дніпра з позовом до Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства" Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 43 386,84 грн.
Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 20.01.2026 цивільну справу №203/9516/25 за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства" Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 43 386,84 грн. передано за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області в межах справи № 904/6344/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства" Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 
12.02.2026 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла справа №203/9516/25 за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства" Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 43 386,84 грн.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.02.2026 справу № 203/9516/25 передано на розгляд судді Камші Н.М.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2026 позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу протягом 7-ми днів з дня вручення даної ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати до Господарського суду Дніпропетровської області докази сплати судового збору у встановленому законом розмірі в сумі 1 211,20 грн.
19.02.2026 до Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2026 постановлено про таке:
- прийнято справу № 203/9516/25 до провадження в межах справи № 904/6344/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 24, код ЄДРПОУ 31950828) та відкрито провадження у справі;
- розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17.03.2026 о 12:20 год.;
- запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати позивачу, докази такого направлення надати суду.
17.03.2026 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких він просить суд позовні вимоги задовольнити частково - у розмірі 14 302,13 грн. (без урахування податків та зборів), в розмірі 11 012,64 грн. (з урахуванням податків та зборів). Обґрунтовуючи власну позицію у спорі, відповідач зазначає, що викладені позивачем дані щодо займаної посади, періоду роботи, розміру заборгованості та строку затримки розрахунку при звільненні, в цілому, відповідають відомостям, наявним в обліках підприємства. Однак, згідно з відомостями бухгалтерського обліку підприємства, станом на 03.09.2020 - дату звільнення ОСОБА_1 з посади провідного юрисконсульта, заборгованість ДП "Дніпропетровський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" перед ОСОБА_1 з виплати належних йому грошових коштів при звільненні становила 11 962,79 грн. Відповідач зауважує, що заявлений позивачем розмір компенсаційної виплати за затримку розрахунку при звільненні в сумі 43 386,84 грн. є неспівмірним, оскільки з урахуванням розміру заборгованості на дату звільнення, яка становила 11 962,79 грн., компенсаційна виплата буде перевищувати розмір самої заборгованості майже в 4 рази, про що підтверджується наведеними позивачем висновками Великої Палати Верховного Суду, у постанові від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц. Відповідачем враховано, що у даній справі період затримки виплати заборгованості становить з 04.09.2020 по 04.12.2025, що свідчить про затримку строком в приблизно 5 років та 3 місяці. Разом з тим, відповідач вказує на те, що така затримка обумовлена незалежними від підприємства, обставинами. Посилаючись на вказані обставини, відповідач вважає, що наявні підстави для застосування судом права на зменшення компенсаційних виплат ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.09.2020 по 04.12.2025, до суми в розмірі 14 302,13 грн.
Крім того, з метою недопущення виникнення у підприємства "задвоєння" його фінансових зобов`язань, яке виникне у разі ухвалення рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 14 302,13 грн. без урахування податків та зборів, відповідач просить суд при ухваленні судового рішення, у відповідності до п. 1 ч. 6 ст. 238 ГПК України, встановити порядок виконання такого рішення шляхом визначення належної до стягнення суми в розмірі 14 302,13 грн. (без урахування податків та зборів) та 11 012,64 грн. (з урахуванням податків та зборів).
17.03.2026 до суду від відповідача надійшла заява, а якій він повідомляє про те, що підтримує позицію, викладену ним у поданих до суду поясненнях, та просить суд розглянути справу за його відсутності. 
У судове засідання 17.03.2026 представники позивача та відповідача не з`явились, при цьому судом враховані подані відповідачем пояснення у справі та заява про розгляд справи без його участі.
У вказаному засіданні судом було відзначено, що пояснення у справі, які суд розцінює як відзив на позовну заяву, подані відповідачем до суду лише 17.03.2026, тому наявні підстави для відкладення судового засідання з метою надання позивачеві часу для підготовки відповіді на відзив на позовну заяву.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2026 постановлено наступне:
- розгляд справи по суті відкладено на 02.04.2026 о 10:50 год.;
- запропоновано позивачеві надати до суду відповідь на відзив на позовну заяву, яка має відповідати вимогам 166 ГПК України, в якій викласти свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення; надіслати відповідачу копію відповіді на відзив та доданих до неї документів, надати до суду документи, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив відповідачу. 
01.04.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому він повідомляє про те, що підтримує позовні вимоги та просить суд їх задовольнити у повному обсязі; щодо відзиву на позовну заяву вказує на те, що додаткових пояснень стосовно викладеної у ньому позиції відповідача - не має; просить суд розглянути справу без його участі у зв`язку з перебуванням на лікарняному. 
У судове засідання 02.04.2026 з`явився представник відповідача, представник позивача у вказане засідання не з`явився, при цьому судом враховане його клопотання про розгляд справи без участі позивача, яке було задоволено судом. 
У судовому засіданні 02.04.2026 судом були заслухані пояснення відповідача.
Судом також враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.
Матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення у даному судовому засіданні.
У порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому 02.04.2026 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, - 

ВСТАНОВИВ:

Відносно відповідача - Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 12.01.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство № 904/6344/20, на даний час провадження у справі перебуває на стадії процедури санації боржника. 
Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на посаді посадових та службових осіб боржника. 
Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
Пунктом 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі та зокрема, справи у спорах стягнення заробітної плати.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач - фізична особа ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із відповідачем - Дочірнім підприємством "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", працюючи у підприємстві на посаді провідного юрисконсульту, що підтверджується копією наказу про прийом на роботу № 17-К від 06.07.2020, який залучений до матеріалів справи (а.с. 5, на звороті).
На підставі наказу (розпорядження) № 38-К від 03.09.2020 ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, копія якого також долучена до матеріалів справи (а.с. 6).
Позивач у позовній заяві зазначає, що під час знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата у сукупному розмірі 10 402,41 грн. 
Вказані обставини підтверджуються долученою до матеріалів справи довідкою Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства" Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" № 9-3/17 від 15.02.2021, згідно з якою заборгованість по заробітній платі підприємства перед позивачем станом на 16.02.2020 становила 10 402,41 грн. (а.с. 6, на звороті). 
З урахуванням вказаного, позивач звернувся до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача на свою користь 10 402,41 грн. невиплаченої заробітної плати.
За результатом розгляду заява Кіровським районним судом м. Дніпропетровська бу виданий судовий наказу у справі № 203/667/21 про стягнення з Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства" Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь ОСОБА_1 10 402,41 грн. невиплаченої заробітної плати.
Позивач вказує на те, що відповідач погашав заборгованість зі сплати невиплаченої заробітної плати частинами, що вбачається із залученої до матеріалів справи банківської виписки (а.с. 7), проте остаточний розрахунок (виплата залишку боргу в сумі 7 281,41 грн.) було здійснено лише 04.12.2025, у зв`язку з чим строк затримки розрахунку зі сплати невиплаченої заробітної плати склав понад 5 років. 
Невиконання роботодавцем покладених на суб`єкта господарювання положеннями чинного законодавства України обов`язків щодо своєчасного проведення із звільненим працівником розрахунків по сплаті заробітної плати зумовило звернення ОСОБА_1 до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 43 386,84 грн.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
При цьому відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Питання у сфері трудових відносин регулюється положеннями Кодексу законів про працю України.
Згідно статті 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Згідно частини 1 статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно частини 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Положенням ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 зазначила, що праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Судом встановлено, що на підставі наказу (розпорядження) № 38-К від 03.09.2020 ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, що підтверджується копією цього наказу, який долучений до матеріалів справи (а.с. 6).
За змістом довідки Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства" Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" № 9-3/17 від 15.02.2021 заборгованість по заробітній платі підприємства перед позивачем станом на 16.02.2020 становила 10 402,41 грн. (а.с. 6, на звороті). 
При цьому відповідач погашав заборгованість зі сплати невиплаченої заробітної плати частинами, що вбачається із залученої до матеріалів справи банківської виписки (а.с. 7), а остаточний розрахунок (виплата залишку боргу в сумі 7 281,41 грн.) було здійснено лише 04.12.2025, у зв`язку з чим строк затримки розрахунку зі сплати невиплаченої заробітної плати склав понад 5 років. 
Так, положеннями статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Конституційний Суд України в рішенні № 4-рп/2012 від 22.02.2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237 1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Матеріалами справи підтверджується, що в день звільнення (03.09.2020) заробітна плата не була виплачена, а відтак відповідач зобов`язаний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, який на час ухвалення рішення позивачу не виплачений, іншого суду не доведено.
Середній заробіток працівника, відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок № 100).
Згідно з абзацом 3 пункту 2 розділу II Порядку № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно з абзацами першим, третім пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.
Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Позивачем надано до суду розрахунок середнього заробітку в розмірі 43 386,84 грн., в якому він зазначає, що згідно з довідкою Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства" Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" № 9-3/17 від 15.02.2021 його середньоденний заробіток становить 344,34 грн.
У той же час, керуючись висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, позивач зауважує про дотримання принципів співмірності розумності і справедливості, на підставі яких ним обмежені позовні вимоги періодом у 6 місяців (126 робочих днів) та відповідно здійснений такий розрахунок: 126 робочих днів х 344,34 грн. = 43 386,84 грн.
Судом перевірений здійснений позивачем розрахунок середнього заробітку та встановлена його вірність.
Крім того, щодо клопотання відповідача про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 14 302,13 грн. (без урахування податків та зборів), суд звертає увагу на положення абзацу 2 пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 100, відповідно до яких суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.
З огляду на викладене, враховуючи вказані положення закону, суд відхиляє заперечення відповідача в частині частково задоволення позовних вимог з вказаних ним підстав.
Слід відзначити, що відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, приймаючи до уваги викладені вище норми чинного законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 77 ГПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.
Враховуючи вищевикладені обставини, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 43 386,84 грн.
Крім того, судом враховано, що за аналізом питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір судового збору за даними вимогами складає 2 422,40 грн. (з урахуванням застосованого коефіцієнту 0,8).
Положеннями статті 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Згідно з правилами статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.
Враховуючи вказане, керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Керуючись ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Стягнути з Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, будинок 24, ідентифікаційний код 31950828) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.09.2020 по 04.12.2025 у розмірі 43 386,84 грн.
Стягнути з Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, будинок 24, ідентифікаційний код 31950828) на користь Державного бюджету (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір, код ЄДРПОУ Господарського суду Дніпропетровської області 03499891) 2 422,40 грн. - судового збору. 
Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили через 20 днів після підписання повного тексту і в цей же строк може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду у встановленому порядку.
Повне рішення складено - 02.04.2026. 

Суддя	 	Н.М. Камша