П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/11991/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Крапівницька Н. Л. 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
13 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Білої Л.М.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним рішення щодо відмови у призначенні пенсії, зобов`язання зарахувати періоди роботи до страхового стажу та призначити пенсію за віком.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення відповідача за №024550006629 від 09 липня 2025 року про відмову в призначенні пенсії позивачу.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.02.2026 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №024550006629 від 09.07.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 22.04.1986 по 31.12.1991.
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 726, 72 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
02.07.2025 року ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За принципом екстериторіальності подану позивачкою заяву, розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яке рішенням від 09.07.2025 року № 024550006629 відмовило в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
При цьому таким рішенням до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи на території росії з 22.04.1986 по 31.12.1991, оскільки відсутні документи про неотримання в російській федерації пенсійних виплат за зазначені періоди та у заяві не зазначено про причини неможливості їх отримання. До надходження відповіді на запит МЗС щодо отримання відповідних документів, пенсія особі обчислюється без урахування періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватися при встановленні права особи на пенсію та її обчислення. В даному випадку відмова пенсійного органу в призначенні позивачці пенсії суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на пенсійні виплати не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
Матеріали справи підтверджують, що позивач працював на території російської федерації у конкретні, чітко визначені періоди, зазначені у трудовій книжці 22.04.1986 по 31.12.1991. Зазначені проміжки часу є нетривалими, а їх загальна тривалість є об`єктивно недостатньою для набуття будь-якого права на пенсію за законодавством російської федерації.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що за результатом розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди роботи на території російської федерації з 22.04.1986 по 31.12.1991, оскільки відсутні документи про неотримання в російській федерації пенсійних виплат за зазначені періоди та у заяві не зазначено про причини неможливості їх отримання.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якій вказала на правильність висновків суду першої інстанції та просила відмовити в її задоволенні.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).
Водночас права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 2 статті 10 Закону України "Про зайнятість населення").
Закон № 2783-ІХ зупинив застосування Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 Україна вийшла з Угоди від 13.03.1992, а сама російська федерація припинила участь у цій Угоді з 01.01.2023. Після зупинення дії Конвенції 1993 року документи, видані органами російської федерації, приймаються в Україні лише після легалізації (апостилювання).
Разом з тим, за інформацією Виконавчого комітету СНД, дія Угоди 13.03.1992 для України припиняється 19.06.2023. Оскільки спірний стаж набуто до цієї дати, правовідносини підлягають оцінці за нормами законодавства та міжнародних угод, чинних на час здійснення трудової діяльності.
Статті 1, 6 Угоди 13.03.1992 передбачають, що пенсійне забезпечення громадян здійснюється за законодавством держави проживання, а для встановлення права на пенсію враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої держави-учасниці, у тому числі на території колишнього СРСР до набрання чинності Угодою.
Угода між урядом України та урядом російської федерації від 14.01.1993 визначає, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою від 13.03.1992, а трудовий стаж, набутий на території обох держав, взаємно визнається та обчислюється за законодавством держави, на території якої здійснювалася трудова діяльність.
Таким чином, положення вказаних міжнародних договорів передбачають обов`язкове зарахування стажу, здобутого на території держав-учасниць, незалежно від того, де сплачувалися страхові внески, а також використання відповідного заробітку для обчислення пенсії. Документи, видані до 01.12.1991 або в межах дії Угоди, підлягають прийняттю без легалізації.
Частина друга статті 4 Угоди 15.04.1994 також встановлює взаємне визнання трудового стажу, у тому числі пільгового та спеціального.
Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд застосовує правові норми в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Отже, Угода 13.03.1992 підлягає застосуванню при визначенні спірного стажу, оскільки діяла в період набуття позивачем такого стажу.
Припинення дії Угоди або вихід України з неї не можуть бути підставою для неврахування стажу, здобутого до ухвалення відповідних рішень. Навпаки, такий стаж має враховуватися при встановленні права на пенсію та її обчисленні.
Надані позивачем документи не можуть бути відхилені лише з огляду на припинення співпраці з державою-агресором. Відмова відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право на зарахування стажу не пов`язується з політичними обставинами чи припиненням дипломатичних відносин.
Таким чином, стаж, набутий позивачем на території держав-учасниць Угоди, а також відповідний заробіток, підлягають обов`язковому врахуванню при визначенні права на пенсію та при її обчисленні.
Також відповідачем у спірному рішенні вказано як підставу для нарахування до страхового стажу позивача періоду з 22.04.1986 по 31.12.1991 незазначення в заяві про нездійснення пенсійних виплат пенсійним фондом російської федерації.
Згідно з частинами 1, 2 статті 24-1 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 №562 (далі - Порядок № 562), у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.
У разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.
У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
До надходження відповідних документів до територіального органу Пенсійного фонду України пенсія особі обчислюється без урахування періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, крім випадків відсутності можливості здійснення обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави та документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
У разі укладення міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, територіальний орган Пенсійного фонду України протягом п`яти робочих днів з дати подання особою заяви про призначення пенсії надсилає до органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит щодо підтвердження нездійснення пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, а в разі неукладення міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, - до МЗС запит щодо передачі органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запиту щодо підтвердження нездійснення в іншій державі пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для обчислення розміру пенсії.
МЗС протягом п`яти робочих днів з дня отримання зазначеного запиту передає дипломатичними каналами іншій державі та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит з інформацією про те, що всі особисті дані, які будуть зазначені в наданих документах, є конфіденційними. Після отримання документів до даних, які зазначені в них, будуть застосовані вимоги Законів України «Про інформацію» та «Про захист персональних даних», і такі дані будуть використовуватися виключно для потреб, пов`язаних з питаннями загальнообов`язкового державного соціального страхування, визначених законом.
Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Отже, наведене вище свідчить про те, що у разі відсутності можливості здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР.
Водночас, оцінюючи доводи апеляційної скарги та висновки суду першої інстанції у наведеній частині, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до пункту 4.1 розділу IV Порядку №22-1 орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії при зверненні особи з відповідною заявою, при цьому заяви підлягають обов`язковій реєстрації, а заявникові видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви та переліку поданих і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк.
Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1 під час приймання документів уповноважена особа територіального органу Пенсійного фонду України зобов`язана повідомити заявника про необхідність подання додаткових документів у разі їх відсутності або неналежного оформлення.
З аналізу наведених норм вбачається, що саме на орган, який призначає пенсію, покладено обов`язок належної організації прийому документів, їх перевірки, а також інформування особи про відсутність чи необхідність подання додаткових документів. Невиконання такого обов`язку не може покладатися на заявника як підстава для обмеження його прав у сфері пенсійного забезпечення.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, під час прийняття документів від позивача відповідачем не було висловлено жодних зауважень щодо відсутності заяви чи інформації, передбаченої статтею 24-1 Закону №1058-IV, зокрема щодо нездійснення пенсійних виплат іноземною державою. Доказів зворотного відповідачем не надано.
За таких обставин, посилання відповідача на відсутність у заяві позивача відомостей про неотримання пенсійних виплат у російській федерації є безпідставним, оскільки такі недоліки, навіть у разі їх наявності, мали бути усунуті за участю та сприяння органу Пенсійного фонду України у порядку, визначеному Порядком №22-1 та Порядком №562.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлені у справі періоди роботи позивача на території російської федерації з 22.04.1986 по 31.12.1991 є підтвердженими належними доказами, зокрема записами у трудовій книжці, які відповідач не спростував.
При цьому сама по собі обставина здійснення трудової діяльності на території іншої держави у період до 01.01.1992, за відсутності підтверджених даних про отримання пенсійних виплат за ці періоди, не може бути підставою для неврахування такого стажу, особливо з урахуванням положень Порядку №562 щодо можливості зарахування таких періодів у разі відсутності обміну інформацією або неможливості отримання відповідних підтверджень.
Колегія суддів також бере до уваги, що відповідач фактично визнав обставини здійснення позивачем трудової діяльності у спірні періоди на території російської федерації, а відрахування із заробітної плати здійснювалися до бюджету цієї держави, що додатково підтверджує реальність та тривалість відповідних періодів роботи.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність неврахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області періоду роботи позивача з 22.04.1986 по 31.12.1991 та необхідність його зарахування до страхового стажу.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, зокрема щодо зобов`язання призначити позивачу пенсію, позивачем в апеляційному порядку не оскаржується, тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог апеляційним судом не переглядається.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.