ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" лютого 2026 р. Справа №914/1494/25
м.Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого - судді МАТУЩАКА О.І.
суддів: КРАВЧУК Н.М.
СКРИПЧУК О.С.

за участю секретаря судового засідання Телинько Я.П.
без виклику сторін

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАК» (вх.№01- 05/2369/25 від 24.07.2025)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 09.07.2025 (суддя Щигельська О.І.)

у справі № 914/1494/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАК», м.Львів

до відповідача Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, с. Давидів, Львівська область

про визнання договору укладеним та скасування державної реєстрації земельних ділянок

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.
До Господарського суду Львівської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАК» з позовом до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання договору укладеним та скасування державної реєстрації земельних ділянок.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.05.2025 прийнято позовну заяву ТОВ «ГРАК» до розгляду та відкрито провадження у справі № 914/1494/25.
18.06.2025 до Господарського суду Львівської області від ТОВ «ГРАК» надійшла заява про зміну предмета позову у справі № 914/1494/25 шляхом доповнення його двома новими вимогами.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.07.2025 у справі № 914/1494/25 відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «ГРАК» про зміну предмета позову.
Вказана ухвала мотивована тим, що позивач у заяві про зміну предмета позову у справі № 914/1494/25 посилається на нову обставину (юридичний факт, який передбачає певні наслідки), а саме: прийняття Давидівською сільською радою рішення від 01.05.2025 № 163-36/2025 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки" та рішення від 01.05.2025 № 223-36/2025 "Про укладення договору оренди земельної ділянки з ТОВ «ГРАК». 
Таким чином, за висновком господарського суду першої інстанції, позивач у заяві про зміну предмета позову у справі № 914/1494/25 заявляє нові позовні вимоги до Давидівської сільської ради, а зазначена заява є фактично поданням окремого позову з іншим предметом та підставами.
Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.
ТОВ «ГРАК» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 09.07.2025 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції для заміни предмета позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на таке:
- висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки, з`ясувавши, що позивач повідомив нові обставини, суд дійшов до помилкового висновку про те, що такі обставини є зміною підстав позову. Навпаки, позивач доповнив свою позицію новими обставинами, зберігши при цьому первісні підстави, а заявлені ним нові вимоги, по суті, є однорідними, оскільки виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав;
- не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (п. 7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15, п. 24 постанови Верховного Суду від 20.02.2024 у справі №922/3960/23);
- позивач також покликається на п. 5.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №911/414/18, в якому зазначено, що об`єднані можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів;
- доповнені позовні вимоги позивача виникли з тих самих обставин, й спрямовані на ефективний захист одного й того ж права позивача – «правомірного очікування» отримати конкретну земельну ділянку в оренду;
Відзиву на апеляційну скаргу, а також інших клопотань та заяв в порядку ст. 207 ГПК України сторонами подано не було.
Відповідно до ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції, зокрема про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 ст. 8 ГПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З огляду на вказане, Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 28.11.2025 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ГРАК» на ухвалу Господарського суду Львівської області від 09.07.2025 у цій справі та призначив справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Водночас апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” практика Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права.
Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття “розумний строк” вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі “Броуган та інші проти Сполученого Королівства”).
Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення “Бараона проти Португалії”, 1987 рік, “Хосце проти Нідерландів”, 1998 рік; “Бухкольц проти Німеччини”, 1981 рік; “Бочан проти України”, 2007 рік).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Фактичні обставини справи.
Місцевим господарським судом встановлено, а матеріалами справи підтверджується, що у 2015 році Головне управління Держземагентства у Львівській області своїм наказом від 19.03.2015 №13-243 5/16-15-СГ вирішило надати товариству в оренду земельну ділянку із кадастровим номером 4623682400:03:000:0101 (надалі – ділянка №101), площею 1,8000 га терміном на 25 років. Ця ділянка була передана в оренду для обслуговування сільськогосподарських споруд, які ТОВ «ГРАК» придбало у ВАТ «Давидів» у 2008 році.
Після переходу цієї земельної ділянки у комунальну власність ТОВ «ГРАК» звернулося до Давидівської сільської ради, яка своїм рішенням відмовила позивачу укладати договір оренди землі. 
ТОВ «ГРАК» оскаржило цю відмову й господарський суд своїм остаточним рішенням у справі №914/4112/21 зобов`язав Давидівську сільську раду повторно розглянути заяву ТОВ «ГРАК» й врахувати висновки суду про те, що в товариства виникло право правомірного очікування на цю земельну ділянку.
Давидівська сільська рада прийняла рішення, яким надала дозвіл на розробку проєкту землеустрою про поділ земельної ділянки №101. Із відповіді на адвокатські запити ТОВ «ГРАК» дізналось, що у Державному земельному кадастрі зникла інформація про земельну ділянку №101, й натомість з`явилися відомості про земельні ділянки із кадастровими номерами: 4623682400:03:000:0194 та 4623682400:03:000:0195 (надалі – ділянка №194 та №195). ГУ Держгеокадастру у Львівській області підтвердило що відомості про ці ділянки були внесені на підставі технічної документації про поділ земельної ділянки.
ТОВ «ГРАК» звернулося до відповідача із пропозицією щодо укладення договору оренди землі, до якого долучило проєкт договору оренди земельної ділянки №101. Відповідач своїм листом від 14.02.2025 підтвердив отримання цієї пропозиції і повідомив, що така передана на розгляд постійної комісії з питань земельних відносин та сесії Давидівської сільської ради.
Давидівська сільська рада жодним чином не відреагувала на звернення ТОВ «ГРАК» про укладення договору оренди земельної ділянки.
ТОВ «ГРАК» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання договору укладеним та скасування державної реєстрації земельних ділянок.
18.06.2025 до Господарського суду Львівської області від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позов, в якій позивач зазначає на те, що у відзиві на позовну заяву вказано, що 01.05.2025 відбулась 36 сесія VIII демократичного скликання депутатів Давидівської сільської ради, на якій, зокрема, було прийнято два рішення: №163-36/2025 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки» та №223-36/2025 «Про укладення договору оренди земельної ділянки з ТОВ «ГРАК».
ТОВ «ГРАК» добросовісно вважало, що Давидівська сільська рада жодним чином не розглянула звернення позивача про укладення договору оренди землі й не затверджувала технічну документацію про поділ земельної ділянки №101.
У зв`язку із вказаним, представник позивача в резолютивній частині заяви про зміну предмету позову просить змінити предмет позову у справі №914/1494/25 шляхом доповнення його двома новими вимогами, а саме: 
- визнати незаконним і скасувати рішення Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області №163-36/2025 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки»; 
- визнати незаконним і скасувати Рішення Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області №223-36/2025 «Про укладення договору оренди земельної ділянки з ТОВ «ГРАК». 
Також просив викласти перелік позовних вимог у справі №914/1494/25 в такій редакції:
- скасувати державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 4623682400:03:000:0194 площею 0,8859 га. та 4623682400:03:000:0195, площею 0,9141 га., що знаходяться у с. Давидів, Львівського району Львівської області, утворені на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 1,8000 га. із кадастровим номером 4623682400:03:000:0101, з виключенням відомостей щодо кадастрових номерів 4623682400:03:000:0194, 4623682400:03:000:0195 з Державного земельного кадастру шляхом закриття Поземельних книг із скасуванням вказаних кадастрових номерів; 
- визнати незаконним і скасувати рішення Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області №163-36/2025 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки»; 
- визнати незаконним і скасувати рішення Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області №223-36/2025 «Про укладення договору оренди земельної ділянки з ТОВ «ГРАК»; 
- визнати укладеним договір оренди землі між Давидівською сільською радою Львівського району Львівської області та ТОВ «ГРАК» щодо земельної ділянки за кадастровим номером 4623682400:03:000:0101, площею 1,8000 га. 
Оцінка суду.
Згідно з положеннями ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору. 
Таким чином, визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 2 ГПК України одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у ст. 14 цього Кодексу, та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У силу приписів ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
При поданні заяви про зміну предмета позову позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК України.
Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу.
Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.
Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.02.2026 у справі № 906/593/24).
Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 908/299/18 вказала, що зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога. При цьому, одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається (пункт 71 постанови).
У разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.
Відповідно до усталеної судової практики, предмет позову кореспондує із способами захисту права, які визначені, зокрема у ст.16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.
Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.
Зміна предмета позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.
Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 26.11.2024 у справі № 910/15342/23 зазначає, що одночасна зміна підстав і предмета позову є тоді, коли фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.
Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що предметом первісно заявлених у цій справі позовних вимог до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області було скасування державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами 4623682400:03:000:0194 площею 0,8859 га. та 4623682400:03:000:0195, площею 0,9141 га., що знаходяться у с. Давидів, Львівського району Львівської області, утворені на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 1,8000 га. із кадастровим номером 4623682400:03:000:0101, з виключенням відомостей щодо кадастрових номерів 4623682400:03:000:0194, 4623682400:03:000:0195 з Державного земельного кадастру шляхом закриття Поземельних книг із скасуванням вказаних кадастрових номерів та визнання укладеним договору оренди землі між Давидівською сільською радою Львівського району Львівської області та ТОВ «ГРАК» щодо земельної ділянки за кадастровим номером 4623682400:03:000:0101, площею 1,8000 га.
Водночас зміст прохальної частини заяви про зміну предмету позову свідчить про те, що позивач первісні позовні вимоги доповнив позовною вимогою до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання незаконним і скасування рішення Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області №163-36/2025 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки» та визнання незаконним і скасування рішення Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області №223-36/2025 «Про укладення договору оренди земельної ділянки з ТОВ «ГРАК».
Разом з тим, у поданій заяві позивач не наводить посилання на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується така позовна вимога, а лише вказує, що рішення Давидівської сільської ради №163 та №223 суперечать актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси позивача, а отже, вказані рішення необхідно визнати незаконними та скасувати.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що позивач доповнив свою позицію новими обставинами, зберігши при цьому первісні підстави позову. 
Отже, місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку про те, що позивач посилається на нову обставину (юридичний факт, який тягне за собою певні наслідки), а саме: ухвалення рішення Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області №163-36/2025 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки» та ухвалення рішення Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області №223-36/2025 «Про укладення договору оренди земельної ділянки з ТОВ «ГРАК».
Таким чином, Західний апеляційний суд вважає, що позивач у заяві про зміну предмета позову фактично заявляє нові позовні вимоги до відповідача - Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області.
Відтак заява позивача про зміну предмету позову є фактично поданням окремого позову із іншим предметом та підставами.
У разі подання позивачем заяви, спрямованої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Подібні правові висновки Верховного Суду щодо застосування ч. 3 ст. 46 ГПК України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 та у постановах Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 922/2575/19, від 27.06.2018 у справі № 910/18802/17, від 11.11.2021 у справі № 904/6468/20, від 28.03.2019 у справі № 910/23066/17, від 16.05.2024 у справі № 905/36/22.
Враховуючи викладене та встановлені судом обставини, місцевий господарський суд, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволені заяви ТОВ «ГРАК» про зміну предмету позову.
Відповідно до ч.4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що надала відповіді на усі істотні доводи сторін, які мають значення при прийнятті судового рішення у цій справі.
Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги зазначене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали. Відтак у задоволенні апеляційної скарги суд апеляційної інстанції відмовляє. 
Судові витрати.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З урахуванням наведеного вище, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає залишенню за апелянтом. 
Керуючись ст. ст. 129, 269-270, 275, 276, 280-284 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАК» залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Господарського суду Львівської області від 09.07.2025 у справі № 914/1494/25 – без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Матеріали справи повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК