КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ 

Справа №554/756/26 
Провадження № 2/552/1520/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2026 Київський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого судді Кузіної Ж.В.
секретаря судового засідання Безугла А.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Шевченківський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації посилаючись на те, що позивач є пенсіонером, з 5 березня 2022 року до 10 травня 2025 року я проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремий батальйон ТрО НОМЕР_3 окремої бригади ТрО), переважно - у зоні бойових дій. Є учасником бойових дій. 10 травня 2025 року звільнений у відставку у військовому званні «старший сержант» у зв`язку з досягненням граничного віку 60 років. Відповідач у справі - суддя Шевченківського районного суду міста Полтави Гольник Л.В., починаючи з 26 лютого 2024 року систематично поширює на своїй особистій сторінці в соціальній мережі Фейсбук та в своєму особистому блозі в інтернет-виданні « ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно позивача та образи на його адресу в зв`язку з тим, що під час проходження військової служби він викрив у скоєнні злочинів колишнього командира військової частини НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 окремий батальйон ТрО НОМЕР_3 окремої бригади ТрО) підполковника ОСОБА_3 та колишнього солдата військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_4 , який, як виявилось, є другом відповідача та її соратником по так званій «антикорупційній боротьбі».
З 8 вересня 2018 року позивач веде свій особистий Телеграм-канал «Записки пасквілянта» за адресою в інтернеті: https :Ut.me/volodymyrboyko.
Відповідач 26 лютого 2024 року на своїй персональній сторінці в соціальній мережі Фейсбук розмістила у відкритому доступі інформацію про те, що в Україні була виявлена «кремлівська мережа» Телеграм-каналів, до якої входить анонімний Телеграм-канал «Записки пасквілянта», що обслуговує країну-агресора з метою дискредитації «громадських активістів», передусім - ОСОБА_4 . Твердження, поширені відповідачем 26 лютого 2024 року на її персональній сторінці в соціальній мережі Фейсбук, про те , що його особистий Телеграм-канал «Записки пасквілянта» входить у якусь «кремлівську мережу» та є «інструментом Росії для війни у інформаційному полі», є наклепом та образою для позивача - учасника бойових дій, людини, яка з перших днів повномасштабної війни впродовж 3 років 2 місяців і 5 днів захищала на фронті Батьківщину від російської агресії. Вказані висловлювання є не оціночними судженнями, а фактичним твердженням – недостовірною інформацією поширеною відповідачем, яка ганьбить честь, гідність і ділову репутацію позивача.
ІНФОРМАЦІЯ_2 на своїй сторінці в соціальній мережі Фейсбук за адресою в інтернеті: ІНФОРМАЦІЯ_3 / відповідач поширила у відкритому доступі під назвою «Бойко проти судді Гольник (і всіх її друзів) » дві анонімні наклепницькі статті, взяті відповідачем з анонімних сайтів, зокрема поширила твердження щодо позивача наступного змісту: «Його не раз звинувачували в тому, що він готовий давати свої коментарі за гроші, а так само в розміщенні джинси в своїх блогах і фейсбуці». Крім цього ОСОБА_5 ... не раз попадався на тому, що був готовий давати будь-які коментарі за певну суму грошей. Тим більше, що у нього безліч місць, для розміщення та поширення неправдивої інформації про замовлений людині. Так само, журналіст не гидує і джинсою, яку можна знайти практично в будь-якому його блозі, або ж навіть в фейсбуці». «…Така сама іронія у відносинах із владою у нього була за часів ОСОБА_6 : через YouControl видно, що у 2018-му партія БПП платила ОСОБА_7 за інформаційні послуги, а в тому ж році пан ОСОБА_8 писав, що ОСОБА_9 потрібно посадити за держзраду.» Позивач ніколи ніяких грошей ані від політичної партії « ІНФОРМАЦІЯ_4 », ані від інших політичних партій, ані від окремих політиків не отримував.» Вказане висловлювання є не оціночними судженнями, а фактичним твердженням - недостовірною інформацією поширеною відповідачем, яка ганьбить честь, гідність і ділову репутацію позивача.
Відповідач неодноразово поширювала твердження, що на позивача «регулярно подають в суд з метою захистити свою честь та гідність, феміда абсолютно холодна до викриттів пана ОСОБА_8 і кожен раз визнає його сторону програвшою». Це не є оціночними судженнями, а фактичним твердженням - недостовірною інформацією поширеною відповідачем, яка ганьбить честь, гідність і ділову репутацію позивача.
Також недостовірною інформацією, поширеною відповідачем, є наступне твердження про те, що за викриття ОСОБА_10 йому заплатили стільки, що він придбав на ці гроші парк елітних автомобілів, а саме « за які і купив собі невеликий авто-мото парк (Mercedes-Benz GL 550 2013 р, Mitsubishi Eclipse Cross 2021 р, Toyota Camry 2008 р, КТМ 990 Adventure 2012 р та ВМW R 1200GS 2012 р.) ».
Відповідач поширив наступні фрази, де стверджується, що викриття ОСОБА_10 позивачу, начебто, оплатила нідерландська правозахисниця ОСОБА_11 , яка, начебто, «викрита у шахрайських діях з благодійними коштами та у діях на користь російської сторони»: «Наприклад, останнім часом окрім вищезгаданих осіб ОСОБА_5 , ставши великим другом та поціновувачем такої собі "відомої благодійної діячки" ОСОБА_12 , зробив об`єктом своїх дописів ОСОБА_13 ... Причина такої активності ОСОБА_14 у соціальних мережах - це та сама ОСОБА_15 (замовник та спонсор) - ОСОБА_11 , представниця благодійної організації Orphans Feeding Foundation.»
Таким чином, відповідач поширила наклеп не тільки щодо позивача, але й стосовно нідерландської правозахисниці ОСОБА_11 , керівника всесвітньо відомої правозахисної організації, яка має представництво в Україні та опікується українськими дітьми: вивозить неповнолітніх з зони бойових дій та розшукує й повертає на Батьківщину українських дітей, незаконно депортованих окупантами до Росії. Твердження про те, що ОСОБА_11 оплачує якусь діяльність позивача, зокрема, сплатила грошові кошти за те, що він виступив заявником у кримінальному провадженні за фактом ухилення ОСОБА_4 від військової служби, є не оціночними судженнями, а фактичним твердженням - недостовірною інформацією поширеною відповідачем. Позивач з ОСОБА_11 ніколи не зустрічався, ніколи ніяких грошей ані від неї, ані від інших людей, які б діяли від її імені чи в її інтересах, не отримував.
22 липня 2025 року відповідач на своїй персональній сторінці в соцмережі ОСОБА_16 у відкритому доступі розмістила черговий допис про позивача, під яким вона порушила наступні коментарі на його адресу « ….Бойко – офісна помийка. Він не воював, а був прилаштований». Коментарі поширені відповідачем, яка є модератором своєї фейсбук-сторінки й повністю відповідає за її зміст і наповнення, є образою та принижує честь і гідність позивача. Поширена відповідачем фраза : «Він не воював, а був прилаштований» є наклепом, недостовірною інформацією, поданою як фактичне твердження, яка принижує його честь і гідність.
29 листопада 2025 року відповідач на своїй персональній сторінці в соціальній мережі ОСОБА_16 розмістила у відкритому доступі черговий допис позивача у зв`язку з тим, що він звернувся до Вищої ради правосудді з дисциплінарною скаргою стосовно неї у зв`язку з її негідною поведінкою в соцмережах і пошеренням наклепів і образ стосовного учасника бойових дій. Під цим дописом відповідач поширила наступні коментарі на його адресу: «… «Бойко це той що в будьоновці бігав по парку перемозі і погрожував журналістці». Дана фраза є наклепом і дійсності не відповідає.
14 січня 2026 року відповідач на своїй персональній сторінці в соціальній мережі Фейсбук розмістила у відкритому доступі черговий допис про позивача, під яким відповідач, яка є модератором цієї сторінки й повністю відповідає за її наповнення, розмістила коментарі наступного змісту: «….Жодних доказів його безпосередньої участі у реальних бойових діях нема. Ряжений десь зробив пару фото, але у яких боях брав участь ніяких фактів. До позицій так і не доїхав» Ці коментарі є огидними наклепами. Вислів «ряжений» на адресу учасника бойових дій є образою, вислови «жодних доказів його безпосередньої участі у реальих бойових діях нема», «у яких боях брав участь ніяких фактів», «до позицій так і не доїхав» є не оціночними судженнями, а фактичними твердженнями - недостовірною інформацією поширеною відповідачем, яка ганьбить честь, гідність і ділову репутацію позивача.
З 5 березня 2022 року й до 10 травня 2025 року позивач чесно й сумлінно виконував свій обов`язок із захисту Батьківщини. З 15 квітня 2022 року був у зоні бойових дій під м.Миколаїв, при цьому обіймав солдатську посаду, був водієм взводу і брав безпосередню участь у бойових діях на вогневих позиціях. 3 1 квітня 2024 року, коли позивачу вже виповнилось 59 років і 2 місяці, був переведений у штаб батальйону, командний пункт якого знаходиться в зоні бойових дій в підвалі напівзруйнованого будинку. Позивач брав безпосередню участь у бойових діях під ОСОБА_17 , на херсонському напрямку, у районі м. Вовчанськ Харківської області, у Бахмутському районі Донецької області. У складі військової частини НОМЕР_1 виконував завдання в районі АДРЕСА_1 . З червня 2024 року й до 10 травня 2025 року виконував завдання в районі м.Торецьк Бахмутського району Донецької області. Місце його звільнення з військової служби - н.п. Дружба Торецької громади Бахмутського району, тобто на той час зона бойових дій. За час проходження військової служби нагороджувався грамотами. 
Просив визнати недостовірною інформацію, поширену відповідачем :
- що належний позивачу Телеграм-канал «Записки пасквілянта» є «анонімним» входить у «кремлівську мережу» та є «інструментом Росії для війни у інформаційному полі»;
- що позивача «не раз звинувачували в тому, що ОСОБА_1 готовий давати свої коментарі за гроші, а так само в розміщенні джинси в своїх блогах і фейсбуці»;
- що позивач «не раз попадався на тому, що був готовий давати будь-які коментарі за певну суму грошей»;
- що позивач «не гидую джинсою, яку можна знайти практично в будь-якому його блозі, або ж навіть в фейсбуді»;
- що «у 2018-му партія БПП платила ОСОБА_1 за інформаційні послуги»;
- що на позивача «регулярно подають в суд з метою захистити свою честь та гідність, феміда кожен раз визнає сторону ОСОБА_1 програвшою»;
- що за оприлюднення історії про ухилення ОСОБА_4 від військової служби він взяв гроші, «за які купив собі невеликий авто-мото парк (Meгcedes Benz GL 550 2013 р, Mitsubishi Eclipse Cгoss 2021 р, Toyota Сапну 2008 р, КТМ 990 Adventuгe 2012 р та ВМW R 1200GS 2012 р.)»;
- що позивача «надихає (сплачує) нідерландська правозахисниця ОСОБА_11 »;
- що позивач «в будьоновці бігав по парку перемоги і погрожував журналістці»;
- що позивач «не воював, а був прилаштований»;
- що «жодних доказів безпосередньої участі ОСОБА_1 у реальних бойових діях нема»;
- що відсутні факти того, що позивач брав участь у бойових діях;
- що позивач «до позицій так і не доїхав».
Зобов`язати ОСОБА_2 розмістити на своїй персональній сторінці в соціальній мережі Фейсбук за адресою в інтернеті: ІНФОРМАЦІЯ_5 спростування наступного змісту: «Спростування. Мною, ОСОБА_2 , була поширена недостовірна інформація про ОСОБА_1 , а саме:
- що належний ОСОБА_1 . Телеграм-канал «Записки пасквілянта» входить «кремлівську мережу» та є «інструментом Росії для війни у інформаційному полі»;
- що ОСОБА_1 «не раз звинувачували в тому, що він готовий давати свої коментарі за гроrпі, а так само в розміщенні джинси в своїх блогах і фейсбуці»;
- що ОСОБА_1 «не раз попадався на тому, що був готовий давати будь- які коментарі за певну суму грошей»;
- що ОСОБА_1 «не гидує джинсою, яку можна знайти практично в будь якому його блозі, або ж навіть в фейсбуці»;
- що «у 2018-му партія БПП платила ОСОБА_7 за інформаційні послуги»;
- що на ОСОБА_1 «регулярно подають в суд з метою захистити свою честь та гідність, феміда абсолютно холодна до викриттів пана ОСОБА_8 і кожен раз визнає його сторону програвшою»;-
- що за оприлюднення історії про ухилення ОСОБА_4 від військової служби ОСОБА_1 взяв гроші, «за які купив собі невеликий авто-мото парк (Meгcedes-Benz GL 550 2013 р, Mitsuhishi Eclipse Cгoss 2021 р, Toyota Camry 2008 р, КТМ 990 Adventuгe 2012 р та ВМW R 1200GS 2012 р.)»,
- що ОСОБА_1 «надихає (сплачує)» нідерландська правозахисниця ОСОБА_18 ;
- що ОСОБА_1 «в будьоновці бігав по парку перемоги і погрожував журналістці»;
- що ОСОБА_1 «не воював, а- був прилаштований»;
- що «жодних доказів безпосередньої участі ОСОБА_1 у реальних бойових діях нема»;
- що ОСОБА_1 «у яких боях брав участь ніяких фактів» 
- що ОСОБА_1 «до позицій так і не доїхав». Ця інформація дійсності не відповідає» .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача на відшкодування завданої моральної шкоди 200 000 грн.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02 лютого 2026 року визначена підсудність позовної зави ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації – Київському районному суду м. Полтави.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2026 року справу передано ОСОБА_19 .

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2026 року позовна заява залишена без руху.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2026 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.
13 березня 2026 року надійшов відзив відповідача ОСОБА_20 на позовну заяву в якому вона позовні вимоги не визнала, у відзиві зазначила, що жодне з висловлювань, приписаних ОСОБА_1 відповідачу, не належить ОСОБА_2 . Авторство всіх оспорюваних позивачем цитат належить іншим особам, а саме:
Телеграм-канал «Записки пасквілянта» входить у «кремлівську мережу» та є «інструментом Росії для війни у інформаційному полі» автор ОСОБА_21 . Кремлівська Telegram-мережа: чому росіяб`є по судовій реформі,доброчесним суддям таактивістам? // Сайт Громадської ініціативи «Голка». – ІНФОРМАЦІЯ_6 
«не раз звинувачували в тому, що він готовий давати свої коментарі за гроші, а так самов розміщенні джинси в своїх блогах і фейсбуці», «не раз попадався на тому, що був готовий давати будь-які коментарі за певну суму грошей», «не гидує джинсою, яку можна знайти практично в будь-якому його блозі, або ж навіть в фейсбуці» автор не вказаний. ОСОБА_5 : біографія, компромат, скандали // Сайт«Znaj.ua». – Без зазначення дати [вірогідно, 2020 рік]. –https://znaj.ua/dossier/529-volodimir-boyko-biografiyakompromat-skandali;
«у 2018-му партія БПП платила ОСОБА_7 за інформаційні послуги», «регулярно подають в суд з метою захистити свою честь та гідність, феміда абсолютно холодна до викриттів пана ОСОБА_8 і кожен раз визнає його сторону програвшою», «за які купив собі невеликий авто-мото парк (Mercedes-Benz GL 550 2013 р, Mitsubishi Eclipse Cross 2021 р, Toyota Camry 2008 р, KTM 990 Adventure 2012 р та BMW R 1200GS 2012 р.)», ОСОБА_1 «надихає сплачує)» нідерландська право захисниця Маріам Ламберт автор не вказаний. ОСОБА_5 - непродажний журналіст та «відомий» український блогер// Сайт «Критика». – ІНФОРМАЦІЯ_7 
«в будьоновці бігав по парку перемоги і погрожував журналістці» автор Nataliya Ragozina. Коментар до Facebook-посту ОСОБА_2 від 29.11.2025. –https://surl.lt/udhinu;
«не воював, а був прилаштований» автор ОСОБА_22 . Коментар до Facebook-посту ОСОБА_2 від 22.07.2025. – https://surl.li/qrouqd;
«жодних доказів безпосередньої участі ОСОБА_1 у реальних бойових діях нема» , «у яких боях брав участь ніяких фактів» автор ОСОБА_23 . Коментар (перший) до Facebook-посту ОСОБА_2 від 14.01.2026. –https://surl.li/hdevki;
«до позицій так і не доїхав» автор ОСОБА_23 . Коментар (другий) до Facebook-посту ОСОБА_2 від 14.01.2026. – https://surl.li/xvkyrw
Таким чином, ОСОБА_2 не є автором жодної з оспорюваних фраз, і ОСОБА_1 це достеменно відомо. Гіпотетичне визнання судом оспорюваних позивачем фраз недостовірними безпосередньо зачіпало б права та інтереси широкого кола фізичних чи юридичних осіб. Насамперед тих авторів чи ті видання, що виступають першоджерелами інформації, котру ОСОБА_1 прагне спростувати , проте в установленому порядку позивач не звертався до них щодо спростування інформації , захисту своїх порушених прав, хоча статті, що викликали невдоволення позивача мали неодноразові передруки та поширювалися в різноманітний спосіб, зокрема і в соціальних мережах, багатьма іншими фізичними та юридичними особами, задовго до посилання позивача на їх поширення відповідачем.
Позивачем, ІНФОРМАЦІЯ_8 на сайті «останній бастіон» вийшла стаття під назвою «Хто ліпить ікони нового часу: ОСОБА_24 як спецпроєкт» із зазначенням автора публікації – ОСОБА_5 , яка ілюструвала спільне фото судді ОСОБА_2 та знаного українського громадського діяча, волонтера ОСОБА_25 із демонстративним розміщенням під цим фото неправдивого підпису: « ОСОБА_26 з відомою аферисткою та шахрайкою Ларисою Гольник, яка хотіла відібрати квартиру та гараж у старенької жінки». Цинічні й безпідставні звинувачення на адресу судді були спрямовані не лише проти її особистої, але й професійної честі та гідності, а отже на дискредитацію правосуддя в цілому, а тому відповідач у пості від 07.05.2025 виклала спростування інсинуацій та пояснила причини її появи. 
У послідуючому ОСОБА_1 спрямував до ВРП стосовно судді Гольник Л.В. 32 дисциплінарні скарги та доповнення до них. Стосуються ж вони тих самих підстав, що викладені ним у даній позовній заяві, та охоплюють як включені до неї висловлювання інших осіб на адресу ОСОБА_1 , так і багато інших фраз, які скаржник марно намагався «прив`язати» до судді ОСОБА_2 .
Зусилля ОСОБА_1 з подання стосовно ОСОБА_2 до ВРП цілого потоку дисциплінарних скарг, а потім іще й двох подібних за суттю цивільних позовів, один з яких перебуває на розгляді в Подільському районному суді м. Полтави мають виразні ознаки маніпулятивного та бездоказового за змістом процесуального спаму, що своєю спрямованістю засвідчує наміри реалізації SLAPP-атаки.
За розпорядженням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 988/2793 від 24.12.2024 сайт «bastion.tv» (він же «останній бастіон») заблокований як такий, що займається поширенням дезінформації та пропагандистських матеріалів, котрі становлять загрозу національній безпеці України. Тим же розпорядженням заблокований і один із належних самому ОСОБА_1 сайтів: ІНФОРМАЦІЯ_9 
Неможливість притягнення особи до відповідальності за публікації третіх осіб. Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 можна зробити висновок, що поняттям «поширення інформації» він умисно підміняє терміни «розміщення лінка / гіперпосилання / електронної адреси».
ОСОБА_2 у жодному випадку не була автором тих публікацій, на які розміщувала гіперпосилання, вона не змінювала контент, доступний читачам за наведеними посиланнями, її власні супровідні тексти (пости та коментарі) мали нейтральний характер або ж містили оціночні судження, але не твердження про факти. Не є вона й членом редакційних колегій, власницею чи засновницею електронних ресурсів, які опублікували тексти, цитати з яких оспорює ОСОБА_1 .
Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності юридичного складу порушення прав позивача, а також заподіяння моральної шкоди позивачу, просить у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі,гідності та ділової репутації, стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 200 000 грн відмовити. Стягнути з позивача судові витрати відповідача у сумі 7176 грн грн.
16 березня 2026 року позивачем ОСОБА_1 подано доповнення позовної заяви, де зазначив, що 28 лютого 2026 року ОСОБА_2 на своїй публічній сторінці в соціальній мережі Фейсбук, опублікувала черговий бруд про позивача, під яким відповідач розмістила коментар користувача соціальної мережі Фейбсук з числа своїх прихильників, наступного змісту: «А цей ОСОБА_7 – він жид?». Цей коментар, поширений на офіційній фейсбук-сторінці судді Шевченківського районного суду міста Полтави, має антисемітський характер, є публічним і доступним невизначеному колу осіб. Відповідач, яка є власником і адміністратором сторінки, на якій розміщено коментар, має технічну можливість його видалити, проте таких дій не зробила.
Такий коментар є публічним антисемітським висловлюванням, яке має ознаки приниження національної честі та гідності та створює/підтримує ворожнечу щодо єврейського народу (через використання образливого маркера ідентичності як форми приниження). У даному випадку коментар є очевидно протиправним проявом мови ворожнечі (антисемітизму), а отже підлягає негайному видаленню власником/адміністратором сторінки. Факт його не видалення означає продовження поширення антисемітського контенту у публічному доступі. Тому винними слід вважати і особу, яка залишила коментар, і особу, яка його не видалила, забезпечивши подальше поширення. Відповідач, будучи суддею, обізнана зі своїм обов`язком негайно видаляти протиправні коментарів з фейсбук-сторінки, власником і адміністратором якої вона є, але умисно цього не робить, продовжуючи поширювати стосовно позивача вже не тільки наклепи, образи та брудну лайку, але й висловлювання антисемітського характеру.
16 березня 2026 року позивачем надано відповідь на відзив в якому він заперечував обставини викладені представником відповідача. Жодного доказу правдивості цих тверджень представник відповідача у відзиві не навів. При цьому представник відповідача не заперечує ту обставину, що поширенням цієї недостовірної інформації порушені немайнові права позивача. Також представник відповідача підтвердив, що на персональній сторінці судді Шевченківського районного суду міста Полтави Гольник Л.В. у соціальній мережі Фейсбук в розділі «коментарі» систематично розміщується брудна лайка на його адресу. У відзиві на позовну заяву представник відповідача не спростовує той факт, то ОСОБА_2 є власником і модератором зазначених акаунтів. Попри те, що ці анонімні «статті» містять явно недостовірну інформацію і розміщені на анонімних сайтах без жодних реєстраційних даних, відповідач у наступному неодноразово їх поширювала як у своєму блозі в Інтернет-виданні «Ліга.нет» ІНФОРМАЦІЯ_10 , так і на своїй персональній сторінці в соціальній мережі Фейсбук 5 січня 2026 року і 10 січня 2026 року.
Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України закріплено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку (абзац 4 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).
Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
За змістом статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена.
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Крім цього, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням; встановити факт поширення недостовірної інформації та, що поширена інформація стосується саме особи позивача й порушує його особисті немайнові права або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
У пункті 6.26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) викладено правовий висновок про те, що не можна визнати інформацію такою, що має характер оціночних суджень, якщо ця інформація стосується конкретних подій, конкретної особи (позивача) та подається як установлений факт, тобто…повідомляється чітко, точно та є констатацією факту.
Подібних за змістом правових висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 760/2753/17-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 483/1556/16-ц, від 07 листопада 2019 року у справі № 344/3331/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 757/46387/15-ц.
Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень (частина перша статті 30 Закону України «Про інформацію»).
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.
Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.
Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.
Статтею 10 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.
Як зазначено у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.
Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав.
Судом установлено, не заперечувалось та підтверджено у відзиві на позов відповідачем ОСОБА_20 , що вона має персональну сторінку в соціальній мережі Фейсбук за адресою в інтернеті: https://www.facebook.com/LarysaGolnyk.
Також установлено, що позивач має телеграм-канал «Записки пасквілянта».
Сторони періодично висвітлюють в соціальних мережах певну інформацію один про одного, що підтверджується ними в наданих суду їх процесуальних документах таких як відзив, відповідь на відзив та інших. Проаналізувавши такі висловлювання на адрес один одного, звернення позивача зі скаргами до Вищої ради правосуддя на дії відповідача як судді Шевченківського районного суду м. Полтави, суд дійшов до висновку, що між сторонами склались неприязні відносини, що призводить до розміщення в соціальних мережах певних висловлювань на адресу один одного.
Відповідачем ОСОБА_20 не заперечується розміщення на сторінці Фейсбук висловлювань на які посилається позивач, проте акцентує увагу суду, що авторство всіх оспорюваних позивачем цитат належить іншим особам, а саме: 
Телеграм-канал «Записки пасквілянта» входить у «кремлівську мережу» та є «інструментом Росії для війни у інформаційному полі» автор ОСОБА_21 . Кремлівська Telegram-мережа: чому росія б`є по судовій реформі,доброчесним суддям та активістам? // Сайт Громадської ініціативи «Голка». – ІНФОРМАЦІЯ_6 
«не раз звинувачували в тому, що він готовий давати свої коментарі за гроші, а так само в розміщенні джинси в своїх блогах і фейсбуці», «не раз попадався на тому, що був готовий давати будь-які коментарі за певну суму грошей», «не гидує джинсою, яку можна знайти практично в будь-якому його блозі, або ж навіть в фейсбуці» автор не вказаний. ОСОБА_5 : біографія, компромат, скандали // Сайт«Znaj.ua». – Без зазначення дати [вірогідно, 2020 рік]. –https://znaj.ua/dossier/529-volodimir-boyko-biografiyakompromat-skandali;
«у 2018-му партія БПП платила ОСОБА_7 за інформаційні послуги», «регулярно подають в суд з метою захистити свою честь та гідність, феміда абсолютно холодна до викриттів пана ОСОБА_8 і кожен раз визнає його сторону програвшою», «за які купив собі невеликий авто-мото парк (Mercedes-Benz GL 550 2013 р, Mitsubishi Eclipse Cross 2021 р, Toyota Camry 2008 р, KTM 990 Adventure 2012 р та BMW R 1200GS 2012 р.)», ОСОБА_1 «надихає сплачує)» нідерландська право захисниця Маріам Ламберт автор не вказаний. ОСОБА_5 - непродажний журналіст та «відомий» український блогер// Сайт «Критика». – ІНФОРМАЦІЯ_7 
«в будьоновці бігав по парку перемоги і погрожував журналістці» автор Nataliya Ragozina. Коментар до Facebook-посту ОСОБА_2 від 29.11.2025. –https://surl.lt/udhinu;
«не воював, а був прилаштований» автор ОСОБА_22 . Коментар до Facebook-посту ОСОБА_2 від 22.07.2025. – https://surl.li/qrouqd;
«жодних доказів безпосередньої участі ОСОБА_1 у реальних бойових діях нема» , «у яких боях брав участь ніяких фактів» автор ОСОБА_23 . Коментар (перший) до Facebook-посту ОСОБА_2 від 14.01.2026. –https://surl.li/hdevki;
«до позицій так і не доїхав» автор ОСОБА_23 . Коментар (другий) до Facebook-посту ОСОБА_2 від 14.01.2026. – https://surl.li/xvkyrw.
Таким чином, відповідач безпосередньо зазначає авторів публікацій звідки нею здійснилось передрук зазначених позивачем цитат.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Пленум Верховного Суду України в пунктах 9, 12 Постанови від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснює, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.
Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції.
Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.
Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.
Поняття «веб-сайт» міститься у наказі Державного комітету інформаційної політики, телебачення і радіомовлення України, Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25.11.2002 № 327/225 «Про затвердження Порядку інформаційного наповнення та технічного забезпечення Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади та Порядку функціонування веб-сайтів органів виконавчої влади», згідно з яким веб-сайт - це сукупність програмних та апаратних засобів з унікальною адресою у мережі Інтернет разом з інформаційними ресурсами, що перебувають у розпорядженні певного суб`єкта і забезпечують доступ юридичних та фізичних осіб до цих інформаційних ресурсів та інші інформаційні послуги через мережу Інтернет.
Власником сайту є особа, на яку зареєстроване відповідне доменне ім`я. Доменне ім`я, зареєстроване у відповідному домені, використовується для позначення відповідного сайту. Для того щоб сайт був позначений конкретним доменним ім`ям, спочатку необхідно зареєструвати доменне ім`я у відповідному домені.
Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 658/1795/17-ц.
Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.
Відповідно до норм ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.
Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
У пункті 6.5. постанови Великої Палати Верховного Суду 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) зроблено висновок, що «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник вебсайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника вебсайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.
Позивачем ОСОБА_1 не заявлені позовні вимоги до авторів статей звідки здійснила відповідач передрук цитат, також позивач не звертався з клопотанням про залучення зазначених осіб до участі у справі як співвідповідачів.
Що стосується позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 , то останньою здійснено суб`єктивного бачення щодо інформації , яка викладена іншими особами відносно позивача, тобто з тих міркувань, що оспорювана інформація носить характер оціночних суджень. Спірні висловлювання відповідачки стосовно особи позивача є оціночними судженнями, оскільки відображають власні думки відповідачки, засновані на її баченні певних подій, особисте сприйняття відповідачкою певної поведінки позивача, і не можуть бути витлумачені як повідомлення про конкретні факти, тому не є недостовірною інформацією.
Зазначені висловлювання не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, а лише дають можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями, є критичною оцінкою окремих фактів безпосередньо відповідачкою.
За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.
Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.
Що стосується обговорення питань, які містяться на сторінці в соціальній мережі Фейсбук відповідача між учасниками, то останні бачать всю інформацію по іншим підписникам. У групі дозволяється писати пости, створювати опитування і групові чати, ставити лайки, залишати коментарі.
Тобто група це майданчик, котрий більше нагадує форум, який створюється для обговорення та обміну інформації, що цікавить.
Адміністратор групи може призначити модератора групи, який буде стежити за дотриманням учасниками групи правил спілкування, видаляти нецензурну лексику, образи, тощо. Такі повноваження має і адміністратор групи.
Разом з тим, адміністратор групи або модератор не відповідають за зміст інформації, яку розповсюджують учасники групи. 
Крім того, зміст опублікованих відомостей надає підстави вважати їх вираженням суб`єктивної думки когось із членів (відвідувачів), а отже є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню та доведенню його правдивості.
Оскільки вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від основних вимог про спростування недостовірної інформації, яка не знайшла свого підтвердження, підстав для вирішення питання про стягнення моральної шкоди не має.

Керуючись ст..ст. 10,12,76-81,259,263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи: 
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Головуючий Ж.В.Кузіна