ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №522/3952/26
Провадження №3/522/2077/26

13 квітня 2026 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Осіік Д.В., при секретарі Крохмаль О.М., за участі прокурора Кравцової О.О., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника, адвоката Зозулянського Д.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Новодонецьке, Донецької області,водія-електрика відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєтрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 04.03.2026р.,який надійшов з Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону,  солдат ОСОБА_1 , приблизно о 12:30 годин, 25.01.2026р., будучи військовою службовою особою, перебуваючи на посаді водія-електрика відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи включеним до групи оповіщення населення про мобілізаційні заходи на період воєнного стану, перебуваючи за місцем здійснення оповіщення громадян, а саме: АДРЕСА_2 , діючи протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, передбачених ст. 11, 16, 20, 21 Статуту внутрішньої служби у ЗС України, здійснив фактичне затримання ОСОБА_2 із застосуванням заходів фізичного впливу, всупереч вимогам абз. 7 ст. 47 Постанови КМУ від 16.05.2025 № 560 «Про затвердження порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», не будучи уповноваженою на це особою, чим вчинив перевищення влади та наданих службових повноважень, передбачених Постановою КМУ від 16.05.2025 №560 «Про затвердження порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», що утворює собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-14 КУпАП. 
ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнав та категорично заперечує факт перевищення ним службових повноважень, а також вчинення будь-яких дій, які можуть утворювати склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-14 КУпАП. Також зазначив, що він не є тією особою, яка зафіксована на відеозаписі та в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на спростування цього факту.
Крім того, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Зозулянський Д.О., подав до суду клопотання про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 , на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 в розумінні вимог ч.2 ст.172-14 КУпАП не є суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення, та протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містять жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували обставини, викладені у протоколі, що саме по собі є істотним порушенням вимог адміністративного провадження та унеможливлює притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Прокурор Кравцова О.О.  у судовому засіданні вважала, що у діяннях ОСОБА_1 встановлено склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-14 КУпАП, у зв`язку з чим просить притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а у задоволенні клопотання захисника просила відмовити, посилаючись на його необґрунтованість.
Суддя, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, позицію захисника та прокурора, приходить до наступних висновків. 
Відповідно до статті 9 ч. 1 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).
Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи і вирішення її у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Судовий розгляд справи повинен проводитись у межах визначених у протоколі обставин про адміністративне правопорушення, який є фактичним обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення.
З огляду на презумпцію невинуватості, особа яка притягається до адміністративної відповідальності, вважається невинною доти, поки інше не буде доведено в установленому законом порядку, а всі сумніви повинні трактуватися на корись особи.
Частиною 2 статті 172-14 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав чи повноважень, вчинені в умовах особливого періоду.
Безпосереднім об`єктом цього правопорушення є встановлений порядок службової діяльності у сфері реалізації військовими службовими особами своїх прав і виконання обов`язків. У разі вчинення цього адміністративного правопорушення щодо військовослужбовця обов`язковим додатковим об`єктом виступають честь та гідність особи.
Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає в активних діях військової службової особи всупереч інтересам військової служби, з перевищенням наданої їй влади та службових повноважень,
Суб`єктивна сторона перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень характеризується виною у формі умислу до діяння та умислом або необережністю до наслідків. Інтелектуальний елемент умислу в цьому випадку полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру своїх дій і передбачення можливості або неминучості настання суспільно небезпечних наслідків. Це означає, що особа, коли вчиняє вказане адміністративне правопорушення, усвідомлює вихід за межі наданих їй повноважень, тобто розуміє, що вчиняє дії, які не входять до її компетенції.
Суб`єктом цього правопорушення є лише військові службові особи, під якими згідно з приміткою до ст. 172-13 КУпАП розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.
Характер дій військової службової особи при перевищенні влади чи службових повноважень полягає у тому, що службова особа вчиняє те чи інше діяння по службі, яке не входить до компетенції.
Перевищення службових повноважень це дії службової особи, яка не має владних функцій і виходить під час виконання своїх адміністративно-господарських функцій за межі своїх повноважень, або дії службової особи, яка має владні повноваження, але у конкретному випадку перевищує не їх, а інші свої повноваження, або перевищує свої повноваження стосовно осіб, які не входять до числа підлеглих. Явний вихід службової особи за межі наданих їй повноважень слід розуміти як відкритий, очевидний, явний для всіх, в тому числі винного, безсумнівний, відвертий.
Як перевищення влади або службових повноважень кваліфікуються: 1) вчинення дій, які є компетенцією вищою службової особи даного відомства чи службової особи іншого відомства, 2) вчинення дій одноособово, тоді як вони могли бути вчинені лише колегіально, 3) вчинення дій, які дозволяються тільки в особливих випадках, з особливого дозволу і з особливим порядком проведення за відсутності цих умов, 4) вчинення дій, які ніхто не має права виконувати або дозволяти.
Повноваження, за межі яких виходить службова особа при її перевищенні, повинні бути передбачені відповідними нормативно-правовим актом, законом, декретом, указом, постановою, статутом, положенням, інструкцією, правилами тощо.
Зазначена норма с банкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Конкретизований зміст банкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.
Адміністративно-господарські функції (обов`язки) це обов`язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю 30 цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальницьких, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо. Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ або організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідувачі відділами, лабораторіями, кафедрами), їхні заступники, особи, які керують ділянками роби (майстри, виконроби, бригадири тощо).
Також суб`єктом цього правопорушення є лише військові службові особи, під якими згідно з приміткою до ст. 172-13 КУпАП розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.
Крім того, відповідно до положень ст.251КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Однак, встановлено, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, а сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливають співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних фактів.
Також встановлено, що з долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису подій, дослідженого в ході розгляду вказаної справи неможливо ідентифікувати особу, яка застосовували фізичний вплив до іншої особи, оскільки на обличчі наявна балаклава. 
Також слід зазначити, що особа потерпілого взагалі не встановлена, що прямо суперечить вимогам ст. 256 КУпАП, відповідно до якої у протоколі про адміністративне правопорушення обов`язково зазначаються відомості про потерпілих, якщо такі є. Відсутність даних про особу потерпілого унеможливлює перевірку фактичних обставин справи, а також позбавляє суд можливості оцінити об`єктивність та достовірність тверджень, викладених у протоколі.
Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які пояснення потерпілого, що позбавляє суд можливості з`ясувати: за яких саме обставин відбувалася подія, які дії, на думку потерпілого, вчиняв ОСОБА_1 , чи вбачає потерпілий у цих діях протиправність та перевищення службових повноважень.
Також матеріали адміністративної справи не містять жодних відомостей щодо характеру, обсягу та виду шкоди, яка нібито була спричинена потерпілому. Не зазначено: чи була школа фізичною, моральною або майновою; у чому саме вона полягала; чи підтверджується вона будь-якими медичними документами, актами огляду або іншими доказами.
Зазначене є істотним, оскільки відповідно до правової природи адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-14 КУпАП.. За відсутності даних про шкоду неможливо встановити наявність об`єктивної сторони правопорушення.
Однак за відсутності відомостей про потерпілого, його пояснень та будь-яких доказів заподіяння шкоди, виконання вимог ст. 280 КУпАП є фактично неможливим.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.
Європейський суд з прав людини, зокрема в позиції у справах «Малофєєва проти Pocii» («Maloteyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява №№ 36673/04) та «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia», заява №№926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «... суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Отже, стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, шо винуватість особи доведено поза розумним сумнівом. Рішенням ЄСПЛ від 20.09.2016 року «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на поствердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративні правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд
Як наслідок, ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №№3рп/2003).
Згідно положеннями ст. 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. У даному випадку відсутні належні докази, які б беззаперечно підтверджували факт перевищення ОСОБА_1 службових повноважень, а всі сумніви щодо доведеності вини відповідно до принципів права тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.
З огляду на викладене, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-14 КУпАП, що тягне за собою закриття провадження у справі відносно нього. 
Керуючись ст.ст. 1, 2, 7, 9, 245, 247, 251, 252, 278, 280, 283-285 КУпАП, суддя, 

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно  ОСОБА_1 , закрити, на підставі п.1, ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-14 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя:       Д.В.Осіік