ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року	Львів	Справа № 460/8408/24 пров. № А/857/49680/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року, головуючий суддя – Дудар О.М., ухвалене у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Оперативного Командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за підпунктом "г" пункту 2 частини статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідач протиправно не розглянув рапорт позивача у належний спосіб та не звільнив його з військової служби у зв`язку з утриманням трьох неповнолітніх дітей.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж доводами, що наводились ним у поданому адміністративному позові, однак безпідставно не взяті до уваги судом попередньої інстанції.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до Указу Президента України від 06.02.2023 року №59/2023 "Про продовження строку загальної мобілізації" та з 13 лютого 2023 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у званні солдата на посаді гранатометника 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти.
Ці обставини підтверджуються витягом з наказу в.о.командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2023 року №3 (по стройовій частині).
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2024 року №41 (по стройовій частині), з 11 лютого 2024 року солдат ОСОБА_1 , гранатометник 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що вибув з військової частини у психіатричну лікарню АДРЕСА_1 .
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2024 року №54 (по стройовій частині), солдат ОСОБА_1 , гранатометник 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 , вибув у відпустку за сімейними обставинами, не прибуваючи до військової частини, на 10 календарних днів з 24 лютого по 04 березня 2024 року.
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2024 року №66 (по стройовій частині), солдат ОСОБА_1 , гранатометник 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 , 05 березня 2024 року, не прибуваючи до військової частини, вибув на лікування до Волинської обласної психіатричної лікарні.
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2024 року №123 (по стройовій частині), солдат ОСОБА_1 , гранатометник 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 вибув у відпустку за станом здоров`я, не прибуваючи до військової частини, з 26 квітня по 25 травня 2024 року.
У рапорті від 15.04.2024 року, поданому солдатом ОСОБА_1 командиру Військової частини НОМЕР_1 , позивач просив поклопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби згідно з пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років.
У рапорті ОСОБА_1 зазначив, що має на утриманні трьох дітей до 18 років, а саме: доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що окремо підтверджується рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 27.02.2024 року у справі №155/43/24.
До рапорту від 15.04.2024 року солдат ОСОБА_1 додав копії: паспорта ОСОБА_1 , РНОКПП ОСОБА_1 , довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , паспорта ОСОБА_5 , витяг з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_5 , РНОКПП ОСОБА_5 , свідоцтва про шлюб від 07.12.2023 року серії НОМЕР_3 , рішення Горохівського районного суду Волинської області від 27.02.2024 року, свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 від 10.121.2010 року, НОМЕР_5 від 12.04.2024 року, НОМЕР_6 від 12.04.2024 року, витягів з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні від 12.04.2024 року, акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 12.04.2024 року.
10 травня 2024 року представник солдата ОСОБА_1 , адвокат Ю.Вінцюк, звернулася до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (Військова частина НОМЕР_2 ) із зверненням, у якому у зв`язку з неможливістю безпосередньо по команді подати рапорт на звільнення та відсутністю можливості встановити юридичну адресу Військової частини НОМЕР_1 для подачі рапорту, просила сприяння в надісланні оригіналу рапорту ОСОБА_1 про звільнення на адресу Військової частини НОМЕР_1 та про контроль в наданні інформації та/або копій документів.
До звернення адвокат Ю.Вінцюк додала ордер та рапорт на звільнення з додатками.
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 року №153 (по стройовій частині), солдат ОСОБА_1 , гранатометник 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що з 27 травня 2024 року відсутній у підрозділі, не виконує посадових обов`язків та знятий з усіх видів забезпечення з призупиненням усіх видів грошового забезпечення.
Листом від 30.05.2024 року №1396 Військова частина НОМЕР_1 повідомила солдата ОСОБА_1 про те, що на даний час відсутні правові підстави для розгляду його рапорту про звільнення через недотримання порядку й форми його подачі, у зв`язку з чим рапорт підлягає доопрацюванню.
Листом від 20.06.2024 року №1565 Військова частина НОМЕР_1 на адвокатський запит адвоката Ю.Вінцюк повідомила адвокату про те, рапорт військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 був предметом розгляду та оскільки вказаний документ поданий без відповідного порядку та форми, він підлягав доопрацюванню, про що було повідомлено даного військовослужбовця листом за №1396 від 30.05.2024 року та роз`яснено порядок оскарження.
Вважаючи дії відповідача щодо неналежного розгляду рапорту протиправними, позивач звернувся до суду із позовом у цій справі.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що військовослужбовець рапорт про звільнення та відповідні документи повинен подати особисто по команді та на момент звільнення зобов`язаний перебувати у розташуванні військової частини.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Перелік підстав для звільнення з військової служби визначено статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170.
Згідно пункту 14.10 розділу XIV Інструкції від 10.04.2009 року №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років) (пункт 5 Додатку 19 до Інструкції).
В контексті спірних правовідносин слід враховувати, що відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Таким чином, розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірка документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання вимог пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.
Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, цей рапорт подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.
Поряд з цим, рапорт про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не був поданий позивачем прямому командиру військової частини.
Виходячи з обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про не підтвердження протиправної бездіяльності стосовно прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби, адже у даному випадку подання рапорту на звільнення з військової служби відбулось з порушенням установленого порядку.
Крім цього, слід зауважити, що військовослужбовець, який бажає звільнитися, разом із рапортом зобов`язаний подати документи, які підтверджують підстави звільнення.
При цьому, приписами Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, конкретизовано, що звільнення з військової служби здійснюється виключно за наявності оригіналів, що підтверджують підставу звільнення.
Визначена нормативно-правовим актом вимога щодо надання оригіналів доказів для звільнення є законною та передбачена для уникнення будь-яких сумнівів стосовно справжності документів.
Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду попередньої інстанції про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року у справі №460/8408/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич