Справа № 643/5028/24
Провадження № 2/643/205/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026 

24 березня 2026 року місто Харків 
Салтівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Сугачової О.О.,
за участі секретаря Мовчан К.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав, 

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , яким просить позбавити останню батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вимоги позову мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.01.2010, від шлюбу народилась дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб розірваний 02.05.2023 рішенням Московського районного суду м. Харкова. Син перебуває на утриманні та вихованні позивача, проживає разом з останнім. Вказаним вище рішенням суду також визначено місця проживання дитини разом з батьком. У зв`язку з тим, що відповідачка мала негідний спосіб життя, не поважала позивача, зраджувала, народила другу дитину від іншого чоловіка, між ними не було порозуміння у спільному житті, а тому шлюбні відносини припинено. Відповідачка жорстоко поводилась з сином, вихованням дитини не займалася ніколи, не спілкувалася належним чином, зловживає алкогольними напоями, має скрутне матеріальне становище. Дитина не любе свою матір, не звертається до неї зі словом «мама», не бажає підтримувати з нею стосунки. Крім того позивач зазначає, що коли відповідачка разом проживала з дитиною, вимагала від ОСОБА_5 телефонувати йому та просити гроші, телефон, який належав сину віднесла до ломбарду, шахрайським чином просила у людей кошти, посилаючись на ет, що потрібно сину на лікування, який був здоровим. Кошти отримані від зборів, втрачала на алкоголь. Дитина розповідала, що був часто не нагодований, що мати його вдарила самокатом по голові, не мав бажання з нею знаходитись, боявся, так як вона знущалась над ним. Відповідачка не бере участі у житті сина, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. У добровільному порядку матеріальну допомогу не надає і не має такої можливості. Позивач також зазначає, що його син ходить до Харківської загальноосвітньої шкоди №94, учень 7-класу. Проживають разом із сином, який має усе необхідне та комфортне, оскільки позивач створив усі для цього умови. Відповідачку не цікавило та не цікавить, як та на які кошти росте та розвивається її дитина, вона навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
В судовому засіданні позивач, його представник підтримали викладені у позові обставини та його вимоги, просили задовольнити позовні вимоги. 
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином та своєчасно повідомленою про день, час та місце проведення судового розгляду. Правом надання відзиву проти позову, зверненням із зустрічним позовом не скористалась.
Представник Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Соснік Т.В. в судовому засіданні підтримала висновок ДССД № 143 від 11.03.2025 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина. Також представник зазначив, що під час підготовці висновку встановлено, що мати дитини участі у вихованні не приймає, судовим рішенням визначено місце проживання дитини разом з батьком, з`ясувати думку матері щодо розглядаємого питання, не виявилось можливим через неявку останньою на запрошення служби. При складанні висновку керувались виключно в інтересах дитини, враховуючи позицію матері та позицію дитини після особистого спілкування з нею, а тому просить врахувати встановлені обставини та задовольнити позовні вимоги.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про день, час та місце проведення судового розгляду, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи без участі представника, до суду не надійшло, правом надання пояснень щодо вимоги позову не скористувався.
Суд, вивчивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, пояснення свідків, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із такого.
Так, судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджено копією повторного свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 від 07.12.2021, актовий запис № 611.
Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.01.2010, який розірваний рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.05.2023.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.05.2023 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 .
Судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 02.12.2024 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 .
Також встановлено, що неповнолітня дитина ОСОБА_4 проживає разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 , де створені усі умови для проживання дитини.
Такі обставини підтверджено копіями повторного свідоцтва про народження, заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 02.05.2023, судового наказу, виданого Московським районним судом м. Харкова від 02.12.2024, договору оренди житлового приміщення від 10.12.2024 (а.с.8, 12-17,106,107).
Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Відповідно до ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до вимог ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участі у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959, як принципове положення визначила. Що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50,155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21.12.1995, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси є предметом їх основного піклування.
Зазначені гарантії кореспондуються із статтею 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.
Відповідно до ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до вимог ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участі у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Далі, ч.4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. 
Із висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради №143 від 11.03.2025 вбачається за доцільне позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.125-129). 
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з частиною першою статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23).
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати КЦС від 17 червня 2021 року визначено, що проживання дитини впродовж тривалого часу в новій сім`ї, створеній її батьком чи матір`ю, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести.
Відповідно до положень ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до внутрішнього переконання.
Так, суду надано в якості доказів на підтвердження позовних вимог, крім зазначених вище текстом, такі документи: копії довідки КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» №1321 від 07.02.2023, довідки «Міський ПНД №3» №1260 від 07.02.2023, акту обстеження умов проживання від 07.03.2023, інформації КНП «Міська дитяча поліклініка №12» Харківської міської ради №34/0/541-24 від 14.08.2024, довідки КЗ «Харківська гімназія №94 Харківської міської ради» №01-65/213 від 02.08.2024, характеристики КЗ «Харківська гімназія №94 Харківської міської ради» №01-65/214 від 05.08.2024, повідомлення ХРУП №2 ГУНП в Харківській області від 02.09.2024 (а.с. 94-96,115).
Такі докази були досліджені й Департаментом служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради при прийнятті рішення про доцільність позбавлені ОСОБА_3 батьківських прав.
Згідно з частинами першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у питанні позбавлення своїх батьків чи одного із них батьківських прав.
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року "Савіни проти України" (заява № 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати КЦС від 07 лютого 2024, справа №455/307/22).
Так, в судовому засіданні опитаний неповнолітній ОСОБА_4 у присутності вчителя КЗ «Харківська гімназія №94 Харківської міської ради» ОСОБА_6 , який повідомив що його батьками є: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . З батьком з 2022 проживає разом по АДРЕСА_2 . Мати не бачив з 2024. До цього мати чинила відносно нього насильство, забирала мобільний телефон. Мати ним не опікувалась та не опікується, з 2022 року лише 1 раз подзвонила у нетверезому стан. Ним опікується лише батько, контролює навчання, зайняття спортом - боксом. ОСОБА_5 підтримує дії батька та вважає правильним позбавлення матері батьківських прав.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив, що з позивачем перебувають у дружніх стосунках, з відповідачкою, як колишню дружину позивача, знайомий. У 2010 у ОСОБА_8 народився син ОСОБА_5 і вони спочатку проживали разом. ОСОБА_3 зловживала алкоголем, ще коли вони зустрічались. ОСОБА_9 працював, а ОСОБА_3 витрачала його гроші, ніде не працювала. ОСОБА_5 з квітня 2022 проживає з батьком, до цього з бабусею. Свідок часто приходив до ОСОБА_1 у гості, спілкувався з ОСОБА_5 . Дитина не бажає бачиться та спілкуватися з мамою. Де знаходиться ОСОБА_3 , невідомо. Вихованням сина, його утриманням тривалий час самостійно займається лише його батько ОСОБА_1 , мати ніякої участі не приймає.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_1 є сином, ОСОБА_3 колишня невістка. У 2010 народився ОСОБА_5 . Невістка спочатку була нормальною жінкою, але в потім стала вживати алкоголь, дитиною не займалася. З 2014 разом син з ОСОБА_3 не проживають, дитина знаходилась з бабусею та з ОСОБА_10 , яка теж допомагала. Син не хотів розлучатися з ОСОБА_3 , вважав що все налагодиться. Одного разу ОСОБА_5 прибіг до нас та просив не повертати його до матері. Спочатку приховував поведінку матері, а потім розповідав, що мати забирала його гроші, речі, які здавала до ломбарду, вчиняла насильство. У 2022 через обстріли міста, сиділи у підвалі, куди син привозив продукти, а ОСОБА_3 їх забирала та обмінювала на горілку. З 2022 дитина проживає разом із батьком, який самостійно піклується, виховує сина. ОСОБА_3 з сином востаннє бачилася у лютому 2022, дзвонила ОСОБА_5 2 рази, при цьому перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Дитина страждає. Зверталися за допомогою психолога. Свідок підтвердила, що ОСОБА_1 самостійно виховую та утримує дитину, відповідачка протягом тривалого не приймає ніякої участі у вихованні сина, матеріально не підтримує.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомив, що з ОСОБА_1 перебуває у дружніх стосунках, ОСОБА_3 колишня дружина останнього, знає їх з 2012. У ОСОБА_8 є син ОСОБА_5 , який до 2022 проживав з матір`ю, бабусею, прабабусею. Особисто з ОСОБА_3 не спілкувався. Через соціальні мережі дізнався, що ОСОБА_3 збирає гроші на лікування сина, який страждає на онкологію. ОСОБА_3 , на думку свідка, є шахрайкою, оскільки дитина не хворіла. Останній раз бачив ОСОБА_3 у 2014. З позивачем спілкується, їх діти разом відвідують тренування з боксу. У спілкуванні з ОСОБА_5 відомо, що мати забирала його речі, які здавала до ломбардів. Дитина не бажає з матір`ю бачиться та спілкуватися, дитина залякана. На теперішній час, проживаючи разом з батьком, дитина почуває себе нормально. ОСОБА_1 , як раніше, так і зараз все робить необхідне для сина, пілкується, утримує, виховує. 
Отже, судом досліджені та оцінені надані стороною позивача докази, які свідчать, що відповідачка веде аморальний спосіб життя, участі у вихованні, утриманні сина не приймає, долею та розвитком сина не цікавиться, ставилася негідно до сина, що не притаманно матері, тривалий час проживає окремо від дитини, яка, відповідно, тривалий час постійно проживає з батьком, який самостійно виховує та утримує сина.
Таким чином, аналізуючи вищевикладене, встановлені в ході судового розгляду обставини, пояснення неповнолітньої особи та свідків, враховуючи висновок Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради та правову позицію Верховного Суду, суд, виходячи із інтересів неповнолітнього ОСОБА_4 , дійшов висновку, що є підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно неповнолітнього сина.
Відповідно до правил ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує сплачений судовий збір.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 83, 200, 206, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, 
у х в а л и в:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав. 
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять)грн.,20 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова, шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного тексту цього рішення. 

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ,; РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .
Третя особа: Департамент Служб у справах дітей Харківської міської ради, адреса місцезнаходження: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська,55; ЄДРПОУ 26489104. 

Суддя   О.О. Сугачова